ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 320/10760/25 Суддя (судді) першої інстанції: Сас Є.В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 лютого 2026 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді Оксененка О.М.,
суддів: Ганечко О.М.,
Говоруна О.В.,

При секретарі: Долинській Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Київській області на рішення Київського окружного адміністративного суду від 21 липня 2025 року по справі за адміністративним позовом Приватно-орендної агрофірми «Україна» до Головного управління ДПС у Київській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И В :

Приватно-орендна агрофірма «Україна» звернулась до Київського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Київській області, в якому просила визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення: 
- № 0054122406 від 14.02.2025, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з податків та зборів за штрафними (фінансовими) санкціями, пені з військового збору на суму 173 889,49 грн;
- № 0054152406 від 14.02.2025, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з податків та зборів за штрафними (фінансовими) санкціями, пені з податку на доходи фізичних осіб (далі ПДФО) на суму 2 151 394,37 грн.
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що нові податкові повідомлення-рішення ґрунтуються на тому самому Акті перевірки від 25.09.2024 року, охоплюють той самий період та ті ж самі порушення, що вже стали підставою для прийняття податкових повідомлень-рішень від 04.11.2024, за якими позивачем було виконано свої податкові зобов`язання. 
Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 21 липня 2025 року позовні вимоги задоволено.
Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення рішення Головного управління ДПС у Київській області від 14.02.2025 №0054122406, яким збільшено суму грошового зобов`язання з податків та зборів, пені з військового збору на суму 173 889,49 грн.
Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення рішення Головного управління ДПС у Київській області від 14.02.2025 №0054152406, яким збільшено суму грошового зобов`язання з податків та зборів, пені з податку на доходи фізичних осіб на суму 2 151 394,37 грн.
В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати вказане судове рішення та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог - відмовити.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що відповідачем було дотримано порядок формування податкових повідомлень - рішень від 14.02.2025 №0054122406, №0054152406 та надано детальний розрахунок визначених контролюючим органом зобов`язань.
Оскільки позивач не заперечує факту несплати єдиного внеску та погодився з визначеними зобов`язаннями за нечинними у податкових повідомленнях - рішеннях від 04.11.2024 №475302406, №475312406 та здійснив їх часткову сплату, тому у зв`язку з встановленими контролюючим органом під час перевірки порушеннями було винесено податкові повідомлення-рішення від 14.02.2025 №0054152406 зі сплати податку на доходи фізичних осіб у загальній сумі 2151394,37 грн. та №0054122406 зі сплати військового збору у сумі 173889,49 грн.
На думку скаржника, з огляду на несвоєчасне перерахування позивачем до бюджету військового збору у сумі 825 902,02 грн. та несвоєчасно перерахування податку з доходів фізичних осіб у сумі 9 996 817,36 грн, податковим органом було нараховано позивачу, передбачені нормами чинного законодавства, штрафні санкції та пеню: - ПДФО за період 27.05.2022 по 31.12.2023 - 25% штрафної санкції у сумі 2059331,78 грн. та пені за кожен день прострочення несвоєчасної сплати грошового зобов`язання у сумі 92062,59 грн. - військовий збір за період 27.05.2022 по 31.12.2023 - 25% штрафної санкції у сумі 169640,84 грн. та пені за кожен день прострочення несвоєчасної сплати грошового зобов`язання у сумі 4248,65 грн.
У відзиві на апеляційну скаргу позивачем зазначено про те, що відповідач не зміг довести правомірність прийняття останнім через 4 дні після видачі позивачу довідки від 10.02.2025 про відсутність у позивача заборгованості зі сплати податків і зборів, спірних податкових повідомлень-рішень від 14.02.2025 про нарахування позивачу штрафних санкцій та пені за нібито несплачені позивачем податкові зобов`язання за період 2022 - 2023 роки.
Як вказує позивач, оскільки Приватно-орендна агрофірма «Україна» не оскаржувала податкові повідомлення-рішення від 04.11.2025 до ДПС України, а сплатило нараховані суми основних зобов`язань протягом наступних 30 днів для застосування п. 69.37 п. 69 підрозділу 10 розділу ХХ ПК України, зазначене свідчить про безпідставність нарахування нових податкових зобов`язань.
Перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла наступного висновку.
Як вбачається з матеріалів справи, на підставі наказу № 2180-п від 09.08.2024 Головне управління Державної податкової служби у Київській області провело документальну позапланову невиїзну перевірку Приватно-орендної агрофірми «Україна» щодо повноти обчислення і своєчасності сплати податку на доходи фізичних осіб, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та військового збору за період з 01.01.2022 по 31.12.2023.
За результатами перевірки було складено Акт №47850/10-36-24-06/03756327 від 25.09.2024.
12 жовтня 2024 року позивач подав відповідачу заперечення до Акту перевірки, які були частково враховані відповідачем, про що відповідач повідомив позивача листом №47249/6/10- 36-24-06 від 28.10.2024 та виклав розділ «Висновки» Акту перевірки у новій редакції.
Так, у відповідності до Акту перевірки та у листі від 28.10.2024 відповідач вказав, зокрема, що позивач порушив:
- пп.168.1.1, пп.168.1.2, пп.168.1.4, пп.168.1.5 п.168.1 ст.168 Податкового кодексу України , підприємством несвоєчасно перераховано ПДФО у сумі 9 996 817,36 грн, в т.ч.: у лютому 2022 року - 155 081,33 грн, у березні 2022 року - 303919,34 грн, у квітні 2022 року - 431 193,27 грн, у травні 2022 року - 396 406,92 грн, у червні 2022 року - 329 618,13 грн, у липні 2022 року - 362 927,34 грн, у серпні 2022 року - 347 633,51 грн, у вересні 2022 року - 329 921,33 грн, у жовтні 2022 року - 631 609,15 грн, у листопаді 2022 року - 384 267,64 грн, у грудні 2022 року - 2 191 581,74 грн, у січні 2023 року - 365 161,77 грн, у лютому 2023 року - 404 411,16 грн, у березні 2023 року - 506 174,82 грн, у квітні 2023 року - 199 467,94 грн, у травні 2023 року - 131 224,96 грн, у червні 2023 року - 30 092,45 грн, у липні 2023 року - 55 233,14 грн, у серпні 2023 року - 254 049,03 грн, у вересні 2023 року - 125 970,15 грн, у жовтні 2023 року - 153 160,88 грн, у листопаді 2023 року - 325 459,95 грн, у грудні 2023 року - 1 662 251,40 грн. Станом на 31.12.2023 р. підприємством не сплачено ПДФО у сумі 7 164 463,96 грн.;
- пп.168.1.1, пп.168.1.2, пп.168.1.4, пп.168.1.5 п.168.1 ст.168 ПК України, пп.1.4 п.16 прим.1 підрозділу 10 Розділу ХХ ПК України підприємством несвоєчасно перераховано до бюджету військовий збір у розмірі 825 902,02 грн, в т.ч.: у лютому 2022 року - 13 521,32 грн, у березні 2022 року - 25 039,63 грн, у квітні 2022 року - 36 324,71 грн, у травні 2022 року - 33 265,60 грн, у червні 2022 року - 27 788,92 грн, у липні 2022 року - 30 208,15 грн, у серпні 2022 року - 28 972,25 грн, у вересні 2022 року - 27 477,63 грн, у жовтні 2022 року - 52 681,75 грн, у листопаді 2022 року - 32 031,56 грн, у грудні 2022 року - 178 994,19 грн, у січні 2023 року - 30 248,31 грн, у лютому 2023 року - 33 442,44 грн, у березні 2023 року - 41 896,93 грн, у квітні 2023 року - 18814,34 грн, у травні 2023 року - 10 237,88 грн, у червні 2023 року - 2513,10 грн, у липні 2023 року - 5101,79 грн, у серпні 2023 року -2160,56 грн, у вересні 2023 року - 1897,90 грн, у жовтні 2023 року - 24 733,16 грн, у листопаді 2023 року - 30 388,15 грн, у грудні 2023 року - 138161,73 грн. Станом на 31.12.2023 року підприємством не сплачено військового збору із заробітної плати та орендної плати в розмірі 592 217,08 грн.
Після перевірки контролюючим органом прийнято наступні податкові повідомлення-рішення, а саме:
1) №475302406 від 04.11.2024, яким позивачу було збільшено суму податкового зобов`язання з податків та зборів, пені з податку на доходи фізичних осіб на 8 784 185, 62 грн, з яких: податкового зобов`язання з ПДФО в розмірі 6 289 779,64 грн, за штрафними санкціями 1 572 444,91 грн, пені 921 961,07 грн;
2) №475312406 від 04.11.2024, яким позивачу було збільшено суму грошового зобов`язання з військового збору на 514 805,74 грн, з яких податкового зобов`язання з військового збору в сумі 399 217,08 грн, за штрафними санкціями 99 804, 27 грн, пені 15 784,39 грн.
16 січня 2024 року позивачем було здійснено сплату ПДФО з заробітної плати за грудень 2023 року у сумі 380 647,16 грн (платіжні інструкції №73 від 16.01.2024 та №19 від 16.01.2024), що, як вказує позивач, було частковим погашенням податкового боргу з ПДФО (оскільки сума ПДФО, нарахована на заробітну плату за грудень 2023 року, була включена в звітність 2023 року та, відповідно, до складу суми податкового зобов`язання в ППР).
09 травня 2024 року відповідачем за заявою позивача здійснено зарахування надміру сплаченого податку на прибуток в рахунок сплати ПДФО в сумі 208 080,00 грн.
Окрім цього, позивачем було сплачено 6 114 834,02 грн у рахунок погашення податкового боргу з ПДФО, що підтверджується платіжними інструкціями № 346 від 25.11.2024; № 349 від 27.11.2024; № 345 від 29.11.2024; № 358 від 03.12.2024; № 364 від 05.12.2024; № 365 від 06.12.2024; № 367 від 09.12.2024; № 369 від 10.12.2024; № 377 від 12.12.2024; № 378 від 12.12.2024; № 379 від 13.12.2024).
Також позивач сплатив нараховані йому штрафні санкції у розмірі 1 572 444,91 грн та пені у розмірі 921 961,07 грн за несплату ПДФО, про що свідчать платіжні інструкції №13898 від 05.02.2025 та № 13897 від 05.02.2025.
У рахунок військового збору позивач перерахував 193000,00 грн та 367969,62 грн у відповідності до платіжних інструкцій № 286 від 16.09.2024 та № 347 від 25.11.2025).
Як наслідок, 10.02.2025 відповідач видав позивачу довідку про відсутність заборгованості з платежів, контроль за справлянням яких покладено на контролюючі органи.
Разом з тим, у вілповідності до доповідної записки начальника ГУ ДПС у Київській області від 11.02.2025 було встановлено невинесення ще 04.11.2024 перевіряючим ревізором інспектором, з урахуванням змін які було внесені в висновки Акту перевірки від 25.09.2024 №47850/10-36-24-06/03756327, податкове повідомлення-рішення про застосування штрафних санкцій за несвоєчасну сплату ПДФО на суму 2 059 331,78 грн та військового збору на суму 169 640,84 грн.
При цьому, 22.02.2025 контролюючим органом винесено наступні податкові повідомлення-рішення, а саме:
1) №0054122406 від 14.02.2025, яким позивачу збільшено суму податкового зобов`язання з податків та зборів, пені з військового збору на 173 889,49 грн, з яких податкового зобов`язання з військового збору в сумі « 0 грн», за штрафними санкціями (штрафами) 169 640,84 грн, пені в сумі 4 248,65 грн;
2) №0054152406 від 14.02.2025, яким позивачу збільшено суму податкового зобов`язання з податків та зборів, пені з податку на доходи фізичних осіб на 2 151 394, 37 грн, з яких податкового зобов`язання з ПДФО в сумі « 0 грн», за штрафними санкціями (штрафами) 2 059 331,78 грн, пені в сумі 92 062,59 грн.
Не погоджуючись з такими рішеннями та вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся з цим позовом до суду.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач не довів, що оскаржувані прийняті ним податкові повідомлення-рішення є правомірними та не спростував аргументів позивача щодо їх неправомірності, тому наявні для визнання протиправними та скасування оскаржуваних рішень.
Колегія суддів погоджується з наведеними висновками суду першої інстанції з огляду на таке.
Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює Податковий кодекс України.
Податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов`язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в статті 167 цього Кодексу (п.п.168.1.1 п.168.1 ст.168 ПК України).
Особи, які відповідно до цього Кодексу мають статус податкових агентів зобов`язані своєчасно та повністю нараховувати, утримувати та сплачувати (перераховувати) до бюджету податок з доходу, що виплачується на користь платника податку та оподатковується до або під час такої виплати за її рахунок (абз. «а» п.176.2 ст. 176 ПК України).
Відповідно, об`єктом оподаткування військовим збором є доходи у формі заробітної плати, інших заохочувальних та компенсаційних виплат або інших виплат і винагород, які нараховуються (виплачуються, надаються) платнику у зв`язку з трудовими відносинами та за цивільно-правовими договорами; виграшу в державну та недержавну грошову лотерею, виграш гравця (учасника), отриманий від організатора азартної гри (п.п.1.2 п.16-1 підрозділу 10 розділу XX ПК України).
При цьому, у відповідності до п.п.1.3 п.16-1 підрозділу 10 розділу XX ПК України ставка військового збору становить 1,5 відсотка від об`єкта оподаткування.
Відповідальними за утримання (нарахування) та сплату (перерахування) військового збору до бюджету є особи, визначені у статті 171 цього Кодексу (п.п.1.5 п.16-1 підрозділу 10 розділу XX ПК України).
Разом з тим, за правилами ст. 125-1 ПК України ненарахування та/або неутримання, та/або несплата (неперерахування), та/або нарахування, сплата (перерахування) не в повному обсязі податків платником податків, у тому числі податковим агентом, до або під час виплати доходу на користь нерезидента або іншого платника податків, а також нерезидентом, на якого покладено обов`язок сплачувати податок у порядку, встановленому розділом III цього Кодексу, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 10 відсотків суми податку, що підлягає нарахуванню та/або сплаті до бюджету.
Ті самі дії, вчинені умисно, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 25 відсотків суми податку, що підлягає нарахуванню та/або сплаті до бюджету.
Разом з тим, тимчасово, на період з 1 серпня 2023 року до припинення або скасування воєнного стану на території України, у разі сплати платником податків протягом 30 календарних днів з дня, наступного за днем отримання податкового повідомлення-рішення, суми податкового зобов`язання, нарахованого за результатами документальних перевірок, які були відновлені або розпочаті з 1 серпня 2023 року та завершені до дня припинення або скасування воєнного стану на території України, штрафні (фінансові) санкції (штрафи), нараховані на суму такого податкового зобов`язання, вважаються скасованими, а пеня не нараховується пп. 69.37 п. 69 підрозділу 10 Розділу ХХ ПК України.
З місцевих податків та/або зборів, за якими передбачено подання річної податкової декларації, контролюючий орган, крім випадків, визначених пунктом 102.2 цієї статті, має право за результатами перевірки самостійно визначити суму грошових зобов`язань, у разі виявлення ним за результатами перевірки заниження суми визначеного платником податків податкового зобов`язання з цих податків, не пізніше закінчення 1095 дня, що настає за останнім днем граничного строку сплати цих податків, визначених відповідними розділами цього Кодексу (п. 102.1 ст. 102 ПК України).
З аналізу вищевикладених норм вбачається, що у Податковому кодексі України під відповідальністю за несвоєчасну сплату самостійно визначеного податкового зобов`язання розуміється застосування штрафних (фінансових) санкцій (штрафів).
Тобто, за загальним правилом відповідальність за неналежне виконання податкового обов`язку несе платник.
У свою чергу, згідно статті 58 ПК України контролюючий орган надсилає (вручає) платнику податків податкове повідомлення-рішення, якщо сума грошового зобов`язання платника податків, передбаченого податковим або іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, розраховується контролюючим органом відповідно до статті 54 цього Кодексу (крім декларування товарів, передбаченого для громадян) або якщо за результатами перевірки контролюючим органом встановлено факт: невідповідності суми бюджетного відшкодування сумі, заявленій у податковій декларації; завищення розміру задекларованого від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість, розрахованої платником податків відповідно до розділу V цього Кодексу; заниження або завищення суми податкових зобов`язань, заявленої у податковій (митній) декларації, або суми податкового кредиту, заявленої у податковій декларації з податку на додану вартість, крім випадків, коли зазначене заниження або завищення враховано при винесенні інших податкових повідомлень-рішень за результатами перевірки; завищення сум податку на доходи фізичних осіб, що підлягає поверненню з бюджету, заявлених у податкових деклараціях, зокрема при використанні права на податкову знижку відповідно до розділу IV цього Кодексу; наявності помилок при визначенні обов`язкових реквізитів податкової накладної та/або відсутності реєстрації податкової накладної та/або розрахунку коригування до податкової накладної протягом граничних строків, передбачених цим Кодексом.
Як наслідок, податкове повідомлення-рішення містить:
1) суму та підставу для визначення (нарахування/зменшення) грошового зобов`язання та/або податкового зобов`язання, що повинен сплатити платник податків, та/або суму та підставу для зменшення бюджетного відшкодування та/або зменшення від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість, та/або зменшення податку на доходи фізичних осіб, задекларованого до повернення з бюджету, зокрема при використанні права на податкову знижку, та/або збільшення/зменшення суми податкових зобов`язань, заявленої у податковій декларації, або суми податкового кредиту, заявленої у податковій декларації з податку на додану вартість, та посилання на норми цього Кодексу та/або іншого закону, контроль за виконанням якого покладено на контролюючі органи, відповідно до яких здійснено їх розрахунок;
2) попередження про необхідність складення та реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних податкової накладної/розрахунку коригування до неї або про необхідність виправлення помилок, допущених під час зазначення реквізитів податкової накладної (у випадках, передбачених цим Кодексом);
3) граничні строки сплати грошового зобов`язання та/або строки виправлення платником податків показників податкової звітності та/або реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних податкової накладної/розрахунку коригування до неї або виправлення помилок, допущених під час зазначення реквізитів податкової накладної;
4) попередження про наслідки невиконання податкового повідомлення-рішення в установлений строк;
5) граничні строки, передбачені цим Кодексом для оскарження податкового повідомлення-рішення.
У податковому повідомленні-рішенні зазначається або додається до нього детальний розрахунок податкового зобов`язання (за наявності) та штрафних фінансових санкцій.
У разі якщо податкове повідомлення-рішення прийнято за результатами документальної перевірки та є процесуальною підставою притягнення особи до фінансової відповідальності за вчинення податкового правопорушення, воно додатково до інформації, наведеної у пункті 58.1.1 цієї статті, повинно містити:
1) обґрунтовану підставу для визначення (нарахування/зменшення) грошового зобов`язання та/або податкового зобов`язання, що повинен сплатити платник податків, та/або зменшення суми бюджетного відшкодування та/або зменшення від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість, та/або зменшення податку на доходи фізичних осіб, задекларованого до повернення з бюджету, зокрема при використанні права на податкову знижку, та/або заниження чи завищення суми податкових зобов`язань, заявленої у податковій декларації, або суми податкового кредиту, заявленої у податковій декларації з податку на додану вартість у вигляді фактичної підстави, а саме викладення стислого змісту щодо виявлених перевіркою порушень вимог податкового, валютного та іншого законодавства з наведенням інформації щодо: обставин вчинених правопорушень, які відображені в акті перевірки, а також встановлені при розгляді наданих платником податків відповідно до підпункту 16.1.5 пункту 16.1 статті 16 та пункту 86.7 статті 86 розділу I цього Кодексу письмових пояснень та їх документального підтвердження (зокрема щодо обставин, що стосуються події правопорушення, та вжитих платником податків заходів щодо дотримання правил та норм законодавства, з посиланням на документи та інші фактичні дані, що підтверджують зазначені обставини); періоду (календарний день або місяць, квартал, півріччя, три квартали, рік) фінансово-господарської діяльності платника податків, при здійсненні якої вчинено ці порушення; розрахунку суми податкового зобов`язання, що повинен сплатити платник податків, та/або зменшення бюджетного відшкодування та/або зменшення від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість, та/або зменшення суми податку на доходи фізичних осіб, задекларованої до повернення з бюджету при використанні права на податкову знижку, та/або заниження чи завищення суми податкових зобов`язань, заявленої у податковій декларації, або суми податкового кредиту, заявленої у податковій декларації з податку на додану вартість; у разі якщо перевіркою виявлено факти заниження (ненарахування та/або неутримання) платником податків, у тому числі податковим агентом, податкових зобов`язань - додатково зазначається граничний строк сплати таких податкових зобов`язань, у тому числі за відповідні податкові (звітні) періоди, по яких виявлено таке заниження (ненарахування та/або неутримання); надання або ненадання платником податків заперечень, письмових пояснень та додаткових документів, зокрема щодо обставин виявлених порушень, наданої платником податків інформації, яка спростовує наявність його вини, наявності пом`якшуючих обставин або обставин, що звільняють від фінансової відповідальності відповідно до цього Кодексу; нормативної підстави - посилання на норму цього Кодексу та/або іншого закону, контроль за виконанням якого покладено на контролюючі органи, відповідно до якої було зроблено розрахунок або перерахунок грошових зобов`язань платника податків;
2) посилання на акт документальної перевірки;
3) детальний розрахунок штрафних санкцій (фінансових санкцій, штрафів), у тому числі штрафних санкцій або пені, за порушення іншого законодавства, контроль за виконанням якого покладено на контролюючі органи, а також посилання на норми цього Кодексу та/або іншого законодавства, відповідно до якого було зроблено такий розрахунок;
4) інформацію щодо наявності обставин, які відповідно до цього Кодексу пом`якшують, обтяжують або звільняють від фінансової відповідальності (п. 58.1.2. ст. 58 ПК України).
Згідно п. 56.18. ст. 56 ПК України з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу, платник податків має право оскаржити в суді податкове повідомлення - рішення або інше рішення контролюючого органу у будь-який момент після отримання такого рішення.
Відтак, у разі встановлення контролюючим органом заниження або завищення суми податкових зобов`язань платником податків останній виносить податкове повідомлення-рішення.
З матеріалів справи вбачається, що 22.02.2025 контролюючим органом винесено наступні податкові повідомлення-рішення, а саме:
1) №0054122406 від 14.02.2025, яким позивачу збільшено суму податкового зобов`язання з податків та зборів, пені з військового збору на 173 889,49 грн, з яких податкового зобов`язання з військового збору в сумі « 0 грн», за штрафними санкціями (штрафами) 169 640,84 грн, пені в сумі 4 248,65 грн;
2) №0054152406 від 14.02.2025, яким позивачу збільшено суму податкового зобов`язання з податків та зборів, пені з податку на доходи фізичних осіб на 2 151 394, 37 грн, з яких податкового зобов`язання з ПДФО в сумі « 0 грн», за штрафними санкціями (штрафами) 2 059 331,78 грн, пені в сумі 92 062,59 грн.
На думку позивача, у зазначених рішеннях вказано про нарахування позивачу основного зобов`язання в сумі «0 грн» з ПДФО та « 0 грн» із військового збору, але при цьому збільшено податкові зобов`язання зі сплати штрафу та пені за несвоєчасну сплату ПДФО та військового збору, що вказує на їх незрозумілість.
Так, у відповідності до розрахунку штрафних санкцій податковим органом зазначено про розмір штрафу у 25%, але не вказано від якої суми ПДФО обраховано штрафну санкцію у розмірі 2059331,78 грн та пеню в сумі 92062,59 грн.
Крім того, податковим органом також не зазначено від якої суми військового збору обраховано штрафну санкцію у розмірі 169640,84 грн і пеню в розмірі 4248,65 грн.
У свою чергу, загальними вимогами, які висуваються до акта індивідуальної дії, як акта правозастосування, є його обґрунтованість та вмотивованість, тобто наведення податковим органом конкретних підстав його прийняття (фактичних і юридичних), а також переконливих і зрозумілих мотивів його прийняття. Невиконання контролюючим органом законодавчо встановлених вимог щодо змісту, форми, обґрунтованості та вмотивованості акта індивідуальної дії призводить до його протиправності.
Вказані обставини свідчать про те, що такі податкові повідомлення-рішення не відповідають вимогам пп. 58.1.1 ст. 58 ПК України, оскільки у податковому повідомленні-рішенні зазначається або додається до нього детальний розрахунок податкового зобов`язання (за наявності) та штрафних фінансових санкцій, який останні не містять.
При цьому, судом першої інстанції вірно відзначено, що спірними рішеннями на позивача накладено штрафні санкції та пеню за несвоєчасну сплату ПДФО та військового збору за період із 27.05.2022 по 31.12.2023, тобто за ті ж самі порушення та ті ж періоди, що вказані у податкових повідомленнях-рішеннях №475302406 від 04.11.2024 та №475312406 від 04.11.2024.
Разом з тим, позивачем було здійснено сплату грошових зобов`язань, визначених у податкових повідомленнях-рішеннях №475302406 від 04.11.2024 та №475312406 від 04.11.2024.
Зазначені обставини не заперечуються відповідачем, що було підтверджено довідкою про відсутність заборгованності зі сплати податків і зборів станом на 10.02.2025.
У статті 112 ПК України закріплені загальні умови (принципи) притягнення до фінансової відповідальності платника податків, відповідно до яких: особа не може бути притягнута до фінансової відповідальності за вчинення податкового правопорушення інакше, як на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом; особа не може бути притягнута двічі до відповідальності одного виду за вчинення одного і того самого податкового правопорушення.
Відтак, податковим органом безпідставно повторно притягнено позивача до відповідальності за вчинення одного і того самого податкового правопорушення.
Крім того, слід відмітити, що у податковому повідомленні-рішенні №0054122406 контролюючим органом зазначено, що позивач несвоєчасно сплатив ПДФО з огляду на зазначений період і суми несвоєчасно сплаченого податку, однак вказане податкове повідомлення-рішення стосується збільшення суми грошового зобов`язання з податків та зборів, пені з військового збору.
Крім того, описова частина №0054152406 стосується несвоєчасної сплати військового збору, але при цьому у рішенні зазначено про збільшення суми грошового зобов`язання з податків та зборів, пені з ПДФО.
Відтак, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про протиправність винесених податкових повідомлень-рішень.
Відповідно до п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд, що і вчинено судом у даній справі.
Інші доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу, оскільки не впливають на висновки суду, викладені в оскаржуваному судовому рішенні.
За таких обставин, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, і доводи апелянта, викладені у скарзі, не свідчать про порушення судом норм матеріального чи процесуального права, які могли б призвести до неправильного вирішення справи.
Отже при ухваленні оскаржуваної постанови судом першої інстанції було дотримано всіх вимог законодавства, а тому відсутні підстави для її скасування.
За правилами статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст. 242, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України суд,
УХВАЛИВ :

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Київській області - залишити без задоволення.
Рішення Київського окружного адміністративного суду від 21 липня 2025 року - залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 329-331 КАС України.

Головуючий суддя О.М. Оксененко

Судді О.М. Ганечко

О.В. Говорун