ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 601/2145/25	Головуючий у 1-й інстанції Білосевич Г.С. 	
Провадження № 22-ц/817/338/26 	Доповідач - Костів О.З.	
Категорія - 	  	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 березня 2026 року  м. Тернопіль
Тернопільський апеляційний суд в складі: 
головуючого - Костів О.З. 
суддів -  Гірський Б. О., Хома М. В., 
за участю секретаря - Гичко К.С.,
представника апелянта - Булави О.П. ,
представника відповідача - Сідорова В.М., 

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 601/2145/25 за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Кременецького районного суду Тернопільської області від 25 грудня 2025 року (ухвалене суддею Білосевич Г.С., дати складання повного тексту не зазначено) в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - служба у справах дітей Лопушненської сільської ради про позбавлення батьківських прав,
В С Т А Н О В И В:
У липні 2025 року ОСОБА_4 (далі - позивач, апелянт) звернулася до суду з позовом до ОСОБА_5 (далі - відповідач), за участю третьої особи, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - служба у справах дітей Лопушненської сільської ради про позбавлення батьківських прав.
В обґрунтування заявлених вимог позивач посилалася на те, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі із відповідачем, у якому народилася дочка ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Рішенням Кременецького районного суду Тернопільської області від 07 лютого 2020 року вирішено стягувати з відповідача аліменти на утримання неповнолітньої дитини. Рішенням Кременецького районного суду Тернопільської області від 25 січня 2021 року шлюб між сторонами розірвано. Зазначала, що відповідач не цікавиться дитиною та не займається її вихованням, під час вагітності позивачки не надавав їй жодної допомоги, не цікавився її здоров`ям, а також не забрав її з дитиною з пологового будинку. З часу народження доньки відповідач участі у її вихованні не приймає, не піклується про її фізичний і духовний розвиток, не спілкується з дитиною, а лише сплачує аліменти у розмірі 1300.00 грн щомісячно, що не задовольняє необхідних потреб.
У зв`язку з наведеним просила суд позбавити відповідача батьківських прав щодо дочки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Рішенням Кременецького районного суду Тернопільської області від 25 грудня 2025 року у задоволенні позову відмовлено.
Попереджено ОСОБА_5 про необхідність змінити ставлення до виконання своїх батьківських обов`язків щодо виховання дочки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , поклавши на службу у справах дітей Лопушненської сільської ради Кременецького району Тернопільської області контроль за виконанням відповідачем своїх батьківських обов`язків.
Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, ОСОБА_4 , в інтересах якої діє адвокат Булава О.П., подав на нього апеляційну скаргу, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Вказує, що судом неповно встановлено фактичні обставини справи та дано невірну оцінку доказам.
Апеляційна скарга мотивована тим, що наявність лише одного заперечення проти позбавлення батьківських прав без вчинення інших дій щодо участі у вихованні дитини не може свідчити про бажання ОСОБА_5 брати участь у вихованні доньки.
Вважає, що суд першої інстанції не взяв до уваги пояснення відповідача у судовому засіданні. Зокрема, ОСОБА_5 підтвердив, що з народження доньки не бачився з дитиною та не брав жодної участі у її вихованні та жодної поважної та обгрунтованої причини, яка б перешкоджала йому це робити, відповідач не вказав.
Звертає увагу суду, що на момент розгляду органом опіки та піклування Лопушненської сільської ради питання позбавлення батьківських прав ОСОБА_5 він не звертався з жодними заявами щодо встановлення графіку побачень з донькою.
Вказує, що головною причиною категоричності заперечень ОСОБА_5 є можливість оформити відстрочку від мобілізації при наявності трьох неповнолітніх дітей, а не бажання брати участь у вихованні доньки ОСОБА_7 , яке було відсутнє останні шість років.
Також звертає увагу, що суд першої інстанції не взяв до уваги покази свідків ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , які є хресними батьками неповнолітньої доньки позивача та відповідача, та які підтвердили, що батько дитини не приймав і не приймає участі у вихованні та матеріальному забезпечені дитини.
У зв`язку з наведеним просить рішення Кременецького районного суду Тернопільської області від 25 грудня 2025 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задоволити.
25 лютого 2026 року на адресу Тернопільського апеляційного суду від ОСОБА_5 , в інтересах якого діє адвокат Сідоров В.М., надійшов відзив на апеляційну скаргу.
Відзив мотивовано тим, що особисті відносини між сторонами були припинені ще під час вагітності позивачки, однак ця обставина стосується виключно сфери приватних відносин між сторонами і не має прямого відношення до виконання батьківських обов`язків щодо дитини, а отже, не може слугувати характеристикою відповідача як батька чи підставою для висновків у межах предмета даного спору.
Відповідач визнає, що не зустрічав позивачку та новонароджену доньку ОСОБА_6 , народжену ІНФОРМАЦІЯ_2 , при виписці, оскільки на момент виписки він фізично перебував за кордоном і повернувся на територію України лише 13 жовтня 2019 року. 
Вказує, що він є особою з інвалідністю ІІІ групи, відповідно, він має право на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації на підставі п.2 ч.1 ст.23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», а тому право на відстрочку від призову під час мобілізації ґрунтується на стані здоров`я відповідача, а не на кількості дітей, як зазначає позивачка, а заперечення щодо позбавлення батьківських прав зумовлене виключно бажанням бути присутнім у житті своєї доньки.
Звертає увагу, що не брав участі у вихованні малолітньої ОСОБА_7 не через небажання, а особисті неприязні стосунками між колишнім подружжям, постійні суперечки, які, на думку відповідача, погано впливають на дитину. Вказує, що позивачка вдається до маніпулятивних висловлювань, неодноразово зазначала, щo малолітня ОСОБА_7 не бажає бачити батька та ніяким чином не намагалася покращити ситуацію.
У зв`язку з наведеним просить апеляційну скаргу залишити без задоволення.
Крім того, разом з відзивом відповідачем заявлено клопотання про долучення доказів, обґрунтовуючи тим, що під час написання відзиву на апеляційну скаргу виникла необхідність долучення низки доказів для підтвердження позиції відповідача, оскільки в апеляційній скарзі наявні твердження, які відповідач бажав спростувати долученими доказами, які не були долучені до матеріалів справи у суді першої інстанції.
Просив долучити наступні документи:
-копія паспорта громадянина України для виїзду закордон ОСОБА_5 ;
-копія витягу з військово-облікового документу ОСОБА_5 ;
-знімки екрану з контактом ОСОБА_4 особистого листування у мобільному меседжері «Viber»;
-звукозапис розмови між ОСОБА_4 та ОСОБА_6 .
Колегія суддів вважає, що дане клопотання підлягає до задоволення з огляду не те, що долучення таких доказів обумовлено виключно необхідністю забезпечення принципу найкращих інтересів дитини, що у даному випадку має пріоритетне значення.
В судовому засіданні представник апелянта - адвокат Булава О.П. апеляційну скаргу підтримав, зіславшись на мотиви, викладені в ній.
Представник віповідача - адвокат Сідоров В.М. проти апеляційної скарги заперечив та просив рішення суду залишити без змін.
Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, подавши до суду клопотання про проведення судового засідання без участі їх представника, зазначивши, що позовні вимоги не підтримують.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.
Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.
Судом встановлено наступні обставини.
Сторони з 10 квітня 2018 року перебували у шлюбі.
Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 15 жовтня 2019 року, батьками ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є батько - ОСОБА_5 , мати - ОСОБА_4 .
Рішенням Кременецького районного суду Тернопільської області від 07 лютого 2020 року стягнуто з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання дитини в розмірі 1300.00 грн щомісячно та на утримання дружини в розмірі 1000.00 грн щомісячно, починаючи з 19 листопада 2019 року.
Рішенням Кременецького районного суду Тернопільської області від 25 січня 2021 року шлюб між сторонами розірвано.
Згідно з актами обстеження від 02 травня 2025 року, виданими Лопушненською сільською радою, ОСОБА_4 розлучена і одна виховує малолітню ОСОБА_6 . На даний час перебуває за межами України разом із дитиною, куди вибула в січні 2023 року.
Із довідки амбулаторії загальної практики сімейної медицини с.Ст.Олексинець від 15 квітня 2025 року видно, що дитина ОСОБА_6 проходила періодичні медогляди і проведення профілактичних щеплень в присутності матері і бабусі. Батько у вихованні дитини участі не приймав.
Відповідно до розрахунку заборгованості по аліментах ОСОБА_5 , заборгованість відсутня, переплата станом на 01 червня 2025 року становить 640.00 грн.
Із характеристики №311 від 11 серпня 2025 року, наданої сільським головою Лопушненської сільської ради слідує, що ОСОБА_5 зареєстрований та проживає в АДРЕСА_1 , разом із сім`єю. За час проживання в с.Розтоки зарекомендував себе з позитивної сторони, доброзичливий, ввічливий, трудолюбивий. Шкідливих звичок не має, приймає активну участь в громадському житті села. Користується авторитетом серед товаришів. Скарг від сусідів на нього до сільської ради не поступало.
Відповідач ОСОБА_5 є особою з інвалідністю ІІІ групи, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_2 від 08 листопада 2024 року та копією витягу з військово-облікового документу.
Питання доцільності позбавлення ОСОБА_5 батьківських прав було розглянуто органом опіки та піклування.
Із висновку органу опіки та піклування при виконавчому комітеті Лопушненської сільської ради, що затверджено рішенням виконавчого комітету Лопушненської сільської ради №101 від 30 вересня 2025 року слідує, що орган опіки та піклування при виконавчому комітеті Лопушненської сільської ради вважає за недоцільне позбавлення батьківських прав ОСОБА_5 відносно малолітньої дитини ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Рішенням виконавчого комітету Лопушненської сільської ради Кременецького району Тернопільської області №120 від 31 жовтня 2025 року затверджено графік побачень батька ОСОБА_5 з малолітньою дочкою ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, апеляційний суд виходить з наступного.
Відповідно до частини першої статті 19 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), держава вживає усіх необхідних заходів з метою захисту дитини від відсутності піклування або недбалого ставлення до неї з боку батьків.
За положеннями частин першої, другої статті 27 цієї Конвенції кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Згідно зі статтею 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Відповідно до частини восьмої статті 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.
Відповідно до частини другої та третьої статті 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.
Згідно з частинами другою та четвертою статті 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.
Відповідно до частини першої статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він:
1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування;
2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти;
3) жорстоко поводяться з дитиною;
4) є хронічними алкоголіками або наркоманами;
5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва;
6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.
Згідно з частинами першою, другою статті 3 Конвенції передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.
Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
У статті 7 СК України визначено необхідність забезпечення дитині можливості здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.
Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків.
Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: 
- не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; 
- не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; 
- не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; 
- не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; 
- не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; 
- не створюють умов для отримання нею освіти.
Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Відповідно до статті 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають, зокрема, один із батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина.
Пунктами 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» судам роз`яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.
Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки, як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківський прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків.
Аналогічний висновок викладений у постанові КЦС в складі Верховного Суду від 14 лютого 2018 року по справі № 209/2821/15-ц.
Згідно статті 19 СК України, орган опіки та піклування подає до суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.
Відповідно до частини шостої статті 19 СК України, суд може не погодитися із висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.
Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи.
Відповідно до ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграф 57, 58).
ЄСПЛ також зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: 
по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; 
по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (пункт 100 рішення ЄСПЛ від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України», заява № 10383/09, рішення ЄСПЛ від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13).
Звертаючись до суду з даним позовом ОСОБА_4 посилалася на ухилення відповідачем ОСОБА_5 від виконання своїх батьківських обов`язків щодо малолітньої дочки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Апеляційний суд зазначає, що ухилення від виконання юридичного обов`язку - це завжди акт свідомої поведінки, оскільки особа має реальну можливість його виконати, але не вчиняє до цього жодних дій. Тому, жодні інші обставини, як - то ухилення матері чи батька від утримання дитини, не можуть призвести до позбавлення батьківських прав.
Умовою по ухиленню від обов`язків по вихованню дітей, як підстава позбавлення батьківських прав, передбачена п.2. ч.1 ст.164 СК України, може бути лише винна поведінка особи, свідоме нехтування ним своїми батьківськими обов`язками.
Судом першої інстанції вірно встановлено, що позивачкою не доведено систематичне ухилення ОСОБА_5 від виконання своїх батьківських обов`язків, а також того, що незважаючи на всі заходи попередження та впливу, останній продовжує не виконувати в подальшому свої батьківські обов`язки.
При цьому систематично - це значить, що батьки неодноразово притягувалися до відповідальності (адміністративної, цивільної, громадської), але висновків не зробили.
В матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази винної поведінки відповідача щодо умисного злісного ухилення від виконання батьківських обов`язків.
У справі відсутні докази застосування до відповідача будь-яких заходів впливу з боку органів внутрішніх справ, накладення адміністративної відповідальності, бесіди, попередження з боку органу опіки та піклування, органів місцевого самоврядування.
При цьому доведення обставин свідомого, умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, які можуть бути підставою позбавлення останнього батьківських прав, покладено на позивача.
Колегія суддів звертає увагу на те, що позивачка на підтвердження поведінки відповідача щодо невиконання батьківських обов`язків надала лише довідку, видану медичним закладом, акт обстеження на факт проживання та розрахунок заборгованості зі сплати аліментів, згідно з яким заборгованість відсутня, переплата становить 640 грн. Однак, та обставина, що відповідач не цікавився станом здоров`я дитини не може бути безумовною підставою для задоволення даного позову. Посилання позивачки на те, що аліментів у розмірі 1300 грн недостатньо для задоволення потреб дитини апеляційний суд відиляє, так як ОСОБА_4 не ставить питання про збільшення розміру аліментів. Більше того, рішення суду про призначення аліментів у визначеному розмірі позивачка не оскаржувала.
Таким чином, ухвалюючи рішення у даній справі, суд першої інстанції правильно надав оцінку доказам, встановивши, що спір у даній справі можна вирішити за допомогою менш радикальних засобів, не вдаючись до позбавлення батьківських прав, яке є крайнім заходом впливу, необхідність застосування якого позивач не довів.
Разом з тим, колегія погоджується з висновком суду першої інстанції, що участь ОСОБА_5 у вихованні дитини не є достатньою, а тому відповідача слід попередити про необхідність змінити своє ставлення до виховання дочки - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , поклавши на службу у справах дітей Лопушненської сільської ради Кременецького району Тернопільської області контроль за виконанням ОСОБА_5 батьківських обов`язків.
Доводи позивачки про те, що поведінку відповідача можна розцінювати, як ухилення від виховання дитини батьком, свідомого нехтування ним своїми обов`язками, суд апеляційної інстанції не приймає, оскільки не встановлено, що відповідач притягувався до відповідальності, виходячи із вимог статті 184 КУпАП (невиконання батьками або особами, що їх замінюють, обов`язків щодо виховання дітей) та статті 167 КК України (ухилення від сплати аліментів на утримання дітей).
Колегія суддів приймає до уваги те, що відповідач категорично заперечує проти позовної вимоги про позбавлення батьківських прав та має намір утримувати дитину і надалі, крім того стверджує, що позивачка створює йому перешкоди у спілкуванні із донькою.
При цьому колегія суддів наголошує, що особисті непорозуміння між батьками не можуть бути підставою для позбавлення батьківських прав, оскільки у рішеннях, що стосуються дітей, забезпечення їх найкращих інтересів повинне мати першочергове значення і переважати над інтересами батьків.
У даній справі позбавлення батьківських прав відповідача відносно дочки не відповідає інтересам дитини, оскільки обставини ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків не знайшли свого підтвердження.
Апеляційний суд також враховує ту обставину, що після затвердження висновку органом опіки та піклування, в якому ОСОБА_5 рекомендовано звернутись з письмовою заявою про встановлення графіку побачень з дочкою, було затверджено відповідний графік побачень з врахуванням фактичного перебування дитини з матір`ю закордоном та після їхнього повернення, що свідчить про стійке бажання батька брати участь у вихованні доньки.
З огляду на викладене, відсутні правові підстави для позбавлення батьківських прав ОСОБА_5 стосовно малолітньої доньки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
Щодо доводів позивачки про бажання спілкування відповідача з дитиною лише для оформлення відстрочки, апеляційний суд вважає їх безпідставними, з огляду на те, що у ОСОБА_5 вже наявна відстрочка за станом здоров`я.
Доводи апелянтки про те, що суд першої інстанції не врахував покази свідків при прийнятті рішення колегія суддів відхиляє, адже такі враховані судом у сукупності з іншими доказами, а покази свідків не є єдиними та беззаперечними доказами винної поведінки відповідача у цій справі.
У відповідності до статтей 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно з частиною 2 статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.
Згідно з частиною 2 статті 89 ЦПК України, жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Інші доводи апеляційної скарги є аналогічними викладеним в позовній заяві, які не спростовують правильність висновку суду першої інстанції, яким у повному обсязі з`ясовані права та обов`язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені та їм дана належна оцінка, а зводяться до власного тлумачення характеру спірних правовідносин та до переоцінки доказів.
У відповідності до статтей 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно з вимогами статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.
Згідно частини другої статті 89 ЦПК України, жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Відмовляючи у задоволенні, судом першої інстанції вірно встановлено фактичні обставини справи та дано правильну оцінку доказам.
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду та не впливають на їх правильність.
Норми матеріального права відповідно до спірних правовідносин, застосовані правильно.
Порушень норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи, колегією суддів не встановлено.
Відповідно до статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у сукупності колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість постановленого по даній справі рішення та відсутність підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі.
Керуючись ст.ст.367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.
Рішення Кременецького районного суду Тернопільської області від 25 грудня 2025 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.
Дата складення повного тексту постанови - 06 квітня 2026 року.
Головуючий        О.З. Костів

Судді:         Б.О. Гірський    М.В. Хома