ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 квітня 2026 р.	Справа № 520/30002/25	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Мінаєвої К.В.,
Суддів: Катунова В.В. , Ральченка І.М. ,
за участю секретаря судового засідання Колодкіної Н.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою на Харківського окружного адміністративного суду від 26.02.2026 (головуючий суддя І інстанції: Лук`яненко М.О., майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022, повний текст складено 26.02.2026) по справі № 520/30002/25
за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 
до  Київської митниці 
про визнання протиправними та скасування рішення, картки відмови,
ВСТАНОВИВ:
І. Зміст позовних вимог та їх обґрунтування.
Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі – ФОП ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Київської митниці (далі – відповідач), в якій просив суд визнати протиправним та скасувати Рішення Київської митниці про коригування митної вартості товарів № UA100000/2025/000096/2 від 25 вересня 2025 року та картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA100320/2025/000708.
В обґрунтування позовних вимог зазначено про відсутність у митного органу правових підстав для відмови у визначенні митної вартості товарів (велосипеди з шарикопідшипниками) за ціною договору (контракту) та застосуванні другорядного (резервного) методу визначення митної вартості, оскільки позивачем до декларації митної вартості були додані усі необхідні документи, що підтверджують митну вартість товару. 
ІІ. Зміст рішення суду першої інстанції.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 26.02.2026 відмовлено в задоволенні адміністративного позову фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Київської митниці про визнання протиправними та скасування рішення, картки відмови.
Ухвалюючи судове рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що до митного оформлення декларант не надав договір (контракт) про надання транспортно-експедиційних послуг з перевізником, зазначеним у міжнародних автотранспортних накладних (компанія «WAY-WAY SNTERNATIONAL LOGISTSCS CO., LTD»), а також транспортні документи, у зв`язку з чим неможливо ідентифікувати надані документи про транспортні витрати з поставкою товарів за відповідною митною декларацією. Крім того, експедитором було залучено до перевезення сторонню організацію, проте декларант не надав документи на підтвердження оплати за транспортування товарів (рахунки фактичного перевізника). У зв`язку з виявленими розбіжностями в документах суд першої інстанції дійшов висновку про наявність обґрунтованого сумніву в достовірності заявленого рівня митної вартості, у зв`язку з чим така була скоригована за резервним методом. 
ІІІ. Підстави апеляційного оскарження та їх обґрунтування.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 26.02.2026 у справі № 520/30002/25; ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, стягнути судові витрати, у тому числі витрати на правову допомогу.
В доводах апеляційної скарги апелянт зазначає, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, що мають значення для вирішення справи, а також неправильно застосував норми матеріального та процесуального права.
По-перше, апелянт вказує, що скаржник вказує, що коносамент не є обов`язковим документом, що підтверджує витрати на транспортування товару, а тому декларант не повинен був його надавати до митного контролю, чого судом першої інстанції враховано не було.
По-друге, зауважує, що твердження митного органу в рішенні про коригування, з яким погодився суд першої інстанції, про неможливість проведення обчислення повноти включення транспортної складової при формуванні заявленої декларантом ціни товару у зв`язку із ненаданням до митного оформлення документів, пов`язаних з розвантаженням/завантаженням контейнерів, демередж/детенш, ПРР, інформації про вартість зберігання в портах, є необґрунтованими у зв`язку із тим що, імпортований товар позивача доставлявся напряму до порту Одеса, що відображено в телекс релізі коносамента, коносаменті, міжнародних автотранспортних накладних (CMR), тобто морським судном до митної території України, що виключає будь-які можливі додаткові витрати, про які зазначається як митним органом, так і судом першої інстанції, тому транспортна складова митної вартості імпортованого товару включає в себе лише витрати за фрахт, що і було відображено в поданій митній декларації.
Крім того, автор апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції формально погодився з митним органом стосовно відсутності при митному оформленні як обов`язкового документу – заявки на перевезення, оскільки остання не впливає на визначення митної вартості товару, не є обов`язковим для надання декларантом та не вимагалась митним органом в електронних повідомленнях. Також зауважує, що посилання митного органу та суду першої інстанції на порушення термінів оплати транспортних послуг та непідтвердженням відомостей щодо ціни товару не ґрунтується на приписах чинного законодавства, адже умови оплати товару, терміни та розміри оплати безпосередньо ціни товару не стосуються та не можуть братися до уваги під час контролю за митною вартістю.
Скаржник також звертає увагу, що законом не визначено докази на підтвердження розміру витрат на перевезення, водночас надані відповідачу довідки про транспортні витрати разом з коносаментами, рахунками-фактури про надання транспортно-експедиційних послуг та договір транспортного експедирування містять всі необхідні дані та складові митної вартості оцінюваного товару. Також вимога щодо надання прайс-листа є необґрунтованою, оскільки він не є документом, який підтверджує митну вартість товарів.
Апелянт зазначає, що висновок експерта про вартісні характеристики товару не є обов`язковим і не може слугувати самостійною підставою для відмови у митному оформленні імпортованого товару за заявленою декларантом ціною. Водночас у разі сумніву в такому висновку, митниця могла звернутися до іншого суб`єкта оціночної діяльності із письмовим запитом на рецензування. З аналогічних обставин вказує про безпідставність висновків митного органу та суду першої інстанції розбіжності в експортній декларації.
Автор скарги вказує, що розбіжність між рівнем заявленої декларантом митної вартості товару та рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких вже здійснено, може бути лише підставою для сумніву у правильності визначення митної вартості, проте не є достатньою підставою для висновку про недостовірність даних щодо заявленої декларантом митної вартості товару. В оскаржуваному рішенні зазначено лише номер та дата митної декларації, яка була взята митницею для порівняння цін та на підставі якої було здійснено коригування митної вартості, що не є мотивованим та обґрунтованим. 
ІV. Провадження в суді апеляційної інстанції та виклад позиції інших учасників справи.
23.03.2026 від Київської митниці надійшов відзив на апеляційну скаргу, відповідно до якого відповідач просить залишити апеляційну скаргу ФОП ОСОБА_1 без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін. Зазначає, що за результатами повного та всебічного аналізу обставин справи судом вірно встановлено, що митний орган мав беззаперечні правові підстави задля витребування додаткових документів, оскільки позивач не надав у повному обсязі документів, передбачених ч. 2 ст. 53 МК України, а надані документи містили розбіжності та не підтверджували усіх складових митної вартості товару. Також проаналізовано дані, вказані в експортній декларації, та встановлено, що вона містить відомості щодо іншої компанії відправника. Крім того, спрацювала система АСАУР, що є додатковим підтвердженням сумнівів митного органу. Відповідач звертає увагу, що позивач не надав на вимогу митного органу жодних пояснень та витребуваних документів.
Учасники справи повідомлені про перегляд рішення Харківського окружного адміністративного суду від 26.02.2026 належним чином шляхом отримання ними копій ухвал Другого апеляційного адміністративного суду про відкриття апеляційного провадження та повістки про виклик у судове засідання, призначене на 20.04.2026 об 11:00, що підтверджується наявними в матеріалах справи довідками про доставку електронного листа.
Ухвалами Другого апеляційного адміністративного суду від 13.04.2026 та від 15.04.2026 задоволено клопотання представників сторін про їх участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.
У судовому засіданні представник позивача наполягав на задоволенні вимог апеляційної скарги, просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги. Представник відповідача заперечував проти задоволення вимог апеляційної скарги, просив залишити рішення суду першої інстанції без змін. 
V. Обставини, встановлені судом.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 24.06.2025 Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (покупець) та компанія TIANJIN SAFEWAY SPORTS CO., LTD (продавець) зовнішньоекономічний контракт №25508 на поставку товару – велосипедів, в кількості, асортименті та за цінами, відповідно до узгоджених та підписаних обох сторін інвойсів.
На виконання вказаного зовнішньоекономічного контракту відповідно до рахунку-фактури (інвойсу) від 24.06.2025 №SW25508, коносаменту № TJN0684932 від 29.06.2025 було здійснено поставку велосипедів (crossbike): 29" RESPECT – 300 сет (шт.); 29" BOXTER - 600 сет (шт.); 29" ULTRA - 300 сет (шт.); 29" CONVOY - 600 сет (шт.); 26" ENERGY - 108 сет (шт.); 29" ENERGY - 300 сет (шт.); 27.5" ENERGY 204 сет (шт.); 27.5" BOXTER - 201 сет (шт.); 24" ENERGY – 144 сет (шт.).
22.09.2025 позивачем було подано до митного оформлення митну декларацію (по тексту – МД) типу ІМ40ДЕ № 25UA100320035845U7 разом із відповідними супровідними документами, згідно з якими митна вартість товару визначена за ціною договору щодо товарів, які імпортуються (вартість операції).
До даної митної декларації, як встановлено із інформації, що міститься в гр. 44 МД, уповноваженою особою позивача до митного оформлення були подані наступні документи:
- пакувальний лист б/н від 24.06.2025; 
- пакувальний лист б/н від 24.06.2025; 
- пакувальний лист б/н від 24.06.2025; 
- рахунок-фактура (iнвойс) № SW25508 від 24.06.2025; 
- коносамент № TJN0684932 від 29.06.2025; 
- домашній коносамент № WWA25060323 від 30.06.2025; 
- автотранспортна накладна № 2615 від 19.09.2025; 
- автотранспортна накладна № 6360 від 19.09.2025; 
- автотранспортна накладна № 8663 від 19.09.2025; 
- бухгалтерський документ, що підтверджує вартість товару від 07.07.2025; 
- рахунок-фактура про надання транспортно-експедиційних послуг від виконавця договору (контракту) про транспортно-експедиційні послуги № РФ 27161 від 19.09.2025;
- рахунок-фактура про надання транспортно-експедиційних послуг від виконавця договору (контракту) про транспортно-експедиційні послуги № РФ 27162 від 19.09.2025; 
- рахунок-фактура про надання транспортно-експедиційних послуг від виконавця договору (контракту) про транспортно-експедиційні послуги № РФ 27163 від 19.09.2025; 
- документ, що підтверджує вартість перевезення товару (довідка від експедитора ТОВ «Клевер Тім») № 190925/01 від 19.09.2025; 
- документ, що підтверджує вартість перевезення товару (довідка від експедитора ТОВ «Клевер Тім») № 190925/02 від 19.09.2025; 
- документ, що підтверджує вартість перевезення товару (довідка від експедитора ТОВ «Клевер Тім») № 190925/03 від 19.09.2025; 
- прейскурант (прайс-лист) виробника товару б/н від 24.06.2025; 
- зовнішньоекономічний договір (контракт) купівлі-продажу, стороною якого є виробник товарів, що декларуються, та подання якого для митного оформлення не супроводжується поданням пов`язаних з ним посередницьких (зовнішньоекономічних та/або внутрішніх) договорів № 25508 від 24.06.2025; 
- доповнення до внутрішнього договору (контракту) (Додаткова Угода) № 1 від 18.04.2025; 
- договір про надання послуг митного брокера № МБ019/01 від 04.12.2023; 
- договір (контракт) про перевезення (ТЕО з ТОВ «Клевер Тім») № 1407/23/01 від 14.06.2023; 
- електронний сертифікат про непреференційне походження товару, факт видачі та/або зміст якого митний орган може перевірити на вебсайті компетентного органу (організації), що видав сертифікат C25MA06E3EH50002 від 08.07.2025; 
- інші некласифіковані документи: «Вагові» від 18.09.2025; Разова перепустка №136030 від 22.09.2025; Разова перепустка №136053 від 22.09.2025; Разова перепустка №136054 від 22.09.2025; 
- копія митної декларації країни відправлення № 020220250000685449 від 27.06.2025.
За результатами розгляду поданих документів Відповідач своїм електронним повідомленням від 24.09.2025 о 11:29:36 до документа № 25UA100320035845U7 повідомив декларанта, що подані до митного оформлення документи містять розбіжності стосовно відомостей щодо включення числових значень складових митної вартості до ціни товару, а саме: розбіжності у відомостях стосовно експедитора країни відправлення товару у наданих до митного оформлення товарній накладній від 29.06.2025 № TJN0684932 (експедитором зазначено Shantou Ducky trading Co., Ltd) та коносаменті від 30.06.2025 № WWA25060323 (експедитором зазначено Way Way International Logistics Co., Ltd); п. 1.2. договору транспортного експедирування від 14.06.2023 № 1407/23/01 передбачена заявка, яка є невід`ємною частиною договору та яку не надано до митного оформлення; до митного оформлення надано прайс - лист від 24.06.2025 № б/н на умовах поставки FOB – TIANJIN, який спрямовано до покупця та який не містить всього асортименту товарів продавця; відповідно до рахунків-фактур від 19.09.2025 №№ РФ – 27161, РФ – 27162, РФ – 27163 оплата транспортних витрат здійснюється протягом 3-х банківських днів, але платіжні документи стосовно оплати транспортних витрат до митного оформлення не надано, тощо. Зобов`язано декларанта або уповноважену ним особу на письмову вимогу митного органу протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 2) виписку з бухгалтерської документації; 3) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 4) каталоги, специфікації, загальні прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 5) договори, рахунки та інші документи щодо організації транспортно-експедиційних послуг; 6) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини (бажано ДП Держзовнішінформ або ДП Укрпромзовнішекспертиза) з урахуванням Методичних рекомендацій щодо роботи посадових осіб митних органів з аналізу, виявлення та оцінки ризиків при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України, затверджених наказом ДМС України від 01.07.2021 № 476; 7) будь-яку іншу інформацію щодо вартості складових митної вартості товару. Зазначено, що декларант за власним бажанням може подати додаткові наявні у них документи для підтвердження заявленої ним митної вартості товару.
Листом за вих.б/н від 23.09.2025 декларант повідомив митницю, що документи на вантаж, що йде на адресу ФОП ОСОБА_1 , згідно з INVOICE № SW25508 від 24.06.2025 до Контракту № 25508 від 24.06.2025, СМР № 6360 від 19.09.2025, СМР № 2615 від 19.09.2025, СМР № 8663 від 19.09.2025, на вантаж - велосипеди з шарикопідшипниками - були надані в повному обсязі. Інші документи в десятиденний термін не надаватимуться. Просив припинити 10 денний термін, встановлений ч. 3 ст. 53 Кодексу у відповідності до п. 6 ч. 2 ст. 255 Митного кодексу України та провести митне оформлення ВМД № 25UA100320035845U7 від 22.09.2025 на підставі наданих документів.
За результатами здійсненого контролю правильності визначення митної вартості товарів Київською митницею прийнято рішення про коригування митної вартості товарів № UA100000/2025/000096/2 від 25.09.2025, відповідно до якого загальна митна вартість задекларованих товарів скоригована митницею за другорядним методом визначення митної вартості (2-г - резервний метод). 
У вказаному рішенні зазначено про встановлення розбіжностей за результатами опрацювання поданих до митного оформлення, а саме:
1) невідповідність обраного декларантом методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 МКУ, в зв`язку з тим, що використані декларантом відомості не підтверджені в повній мірі документально, а також в зв`язку з тим, що документи подані декларантом та зазначені у частині другій статті 53 МКУ, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості та не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари:
- наявні розбіжності у відомостях стосовно експедитора країни відправлення товару у наданих до митного оформлення товарній накладній від 29.06.2025 № TJN0684932 (експедитором зазначено Shantou Ducky Trading Co., Ltd) та коносаменті від 30.06.2025 № WWA25060323 (експедитором зазначено Way-Way International Logistics Co., Ltd). Відповідно до інформації, що міститься у відкритих джерелах Інтернет (www.searates.com; cma-cgm.com) вантаж у контейнерах TEMU6456360, BEAU4648663, CMAU7282615 завантажено на борт судна 29.07.2025, вибув із порту TIANJIN (Китай) 30.07.2025 та прибув у порт ODESSA (Україна) – 18.09.2025. При цьому, згідно даних сайту під час транспортування була здійснена перевалка зазначених контейнерів у порту QINDAO (CN), порту SINGAPORE (SG) та порту ISTANBUL (TR), а саме розвантаження/завантаження контейнерів, демередж/детеншн контейнерів та зберігання у зазначених портах (QINDAO – з 04.07.2025 по 07.07.2025, SINGAPORE - з 15.07.2025 по 21.07.2025, ІSTANBUL – з 31.08.2025 по 16.09.2025). Відповідно до товарної накладної від 29.06.2025 № TJN0684932 ці послуги сплачуються за окремими рахунками за тарифами порту. Разом із тим, витрати на демередж/детеншн контейнерів, зберігання та завантаження/розвантаження контейнерів не включені у рахунки-фактури на оплату транспортування товару, а також до складових митної вартості, не відображені у графах ДМВ та не підтверджені документально. Згідно п. 3.2 договору транспортного експедирування від 14.06.2023 № 1407/23/01 (далі - Договір) у разі виникнення додаткових витрат експедитор виставляє додатковий рахунок на оплату послуг клієнту, але до митного оформлення додаткові рахунки від експедитора декларантом не надано. Відповідно до п. 1.2. Договору конкретний перелік послуг, що надаються експедитором, вид та найменування (номенклатура) вантажів, а також інша необхідна інформація стосовно організації транспортно-експедеційного обслуговування обумовлюється і вказується у відповідній заявці або дорученні, листуванні, наданими клієнтом під кожне конкретне перевезення, які є невід`ємною частиною договору та які не надано до митного оформлення. Згідно п. 3.8 та 3.9 Договору всі витрати, пов`язані з організацією морського перевезення вантажу сплачуються клієнтом до завершення експедитором внутрішньопортового експедирування та до вивезення контейнеру з порту призначення. Разом з тим до митного оформлення надані квитанції до платіжних доручень про оплату транспортних послуг від 24.09.2025, тобто оплата послуг здійснювалась після вивезення товару з порту призначення та після завершення експедитором внутрішньопортового екседирування. Відповідно декларантом не подано достовірних відомостей щодо включення до ціни товару на умовах поставки FOB - TIANJIN всіх витрат, пов`язаних з транспортуванням товарів до названого місця призначення. Таким чином, відомості стосовно такої складової митної вартості, як транспортування, не підтверджені документально, не визначені кількісно та достовірно, що суперечить положенням п. 2 ч. 2 ст. 52, ч. 2, 9, 10 та 21 ст. 58 Кодексу;
- до митного оформлення надано прайс - лист від 24.06.2025 № б/н на умовах поставки FOB – TIANJIN, який спрямовано до покупця та який не містить всього асортименту товарів продавця. Тобто він має адресну спрямованість, отже не містить пропозицію товарів необмеженому колу покупців. Таким чином, прайс - лист не відповідає поняттю «дійсної вартості товару» у розумінні положень ст. VII ГАТТ. Згідно ст. VII ГАТТ оцінка імпортованого товару для митних цілей повинна ґрунтуватися на «дійсній вартості» імпортованого товару. Під «дійсною вартістю» слід розуміти ціну, за яку такий чи подібний товар продається або пропонується для продажу при звичайному ході торгівлі за умов повної конкуренції;
- у висновку від 24.09.2025 № 20-20/09-2025 експертом проведений аналіз цін ринку Китаю на ідентичні та подібні товари без зазначення торгівельних марок та виробників. Оцінка імпортованого товару для митних цілей повинна базуватися на дійсній вартості імпортованого товару, на який розраховується мито, або аналогічного товару і не повинна базуватись на вартості товару національного походження чи на довільній або фіктивній вартості;
- відповідно до інвойсу від 24.06.2025 № SW25508 товар постачається на умовах передоплати, але покупець здійснив оплату товару 07.07.2025;
- не надано декларантом всіх витребуваних додаткових документів (відмовою в наданні), передбачених п.3 ст.53 МКУ;
2) не надана декларантом (відсутня у розпорядженні митного органу) інформація щодо угод на ідентичні товари; 
3) не надана декларантом (відсутня у розпорядженні митного органу) інформація щодо угод на подібні товари; 
4) не надана декларантом (відсутня у розпорядженні митного органу) інформація:- щодо ідентичних чи подібних товарів, які продаються на митній території України у незмінному стані; - відсутні дані щодо витрат на виплату комісійних винагород, звичайних надбавок на прибуток та загальних витрат у зв`язку з продажем на митній території України;- відсутні дані щодо витрат понесених в Україні на навантаження, вивантаження, транспортування, страхування; 
5) не надана декларантом (відсутня у розпорядженні митного органу) інформація та документи, які мали вплив на процес формування ціни товару: на матеріал та витрат, понесених виробником в зв`язку з виробництвом товарів; витрат на завантаження, вивантаження, страхування, транспортування до місця перетинання митного кордону України; прибутку, що одержує експортер у результаті поставки в Україну.
Загальна митна вартість задекларованого товару скоригована митницею за другорядним методом визначення митної вартості (2-ґ - резервний метод), джерелом інформації для коригування митної вартості слугувала МД № UA403070/2025/3803 від 30.04.2025. 
На підставі вказаного рішення відповідач оформив Картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA100320/2025/000708, в якій зазначено про неможливість завершення митного оформлення у зв`язку з прийняттям рішення про коригування митної вартості товарів від 25.09.2025 № UA100000/2025/000096/2
Оформлення зазначеного вище товару декларантом було здійснено та випущено у вільний обіг за ЕМД № 25UA100320035845U7 від 25.09.2025. Загальна різниця митних платежів (ПДВ, ввізне мито) від митної вартості, визначеної підприємством та скоригованої митницею, склала 1812613,51 грн.
Не погодившись з рішенням про коригування митної вартості, позивач звернувся до суду з позовом. 
VІ. Нормативне регулювання та оцінка суду апеляційної інстанції.
Перевіривши за наявними у справі матеріалами доводи, викладені у апеляційній скарзі, правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права і правової оцінки обставин у справі у межах, визначених статтею 308 КАС України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. 
Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
Законодавство України з питань митної справи складається з Конституції України, Митного кодексу України (далі – МК України), інших законів України, що регулюють питання, зазначені у статті 7 МК України, з міжнародних договорів України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також з нормативно-правових актів, виданих на основі та на виконання цього Кодексу та інших законодавчих актів 
Згідно з частиною першою статті 246 МК України метою митного оформлення є забезпечення дотримання встановленого законодавством України порядку переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, а також забезпечення статистичного обліку ввезення на митну територію України, вивезення за її межі і транзиту через її територію товарів.
Відповідно до частини першої статті 248 МК України митне оформлення розпочинається з моменту подання митному органу декларантом або уповноваженою ним особою митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення, а в разі електронного декларування - з моменту отримання митним органом від декларанта або уповноваженої ним особи електронної митної декларації або електронного документа, який відповідно до законодавства замінює митну декларацію.
Згідно з частиною першою статті 257 МК України декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення. При застосуванні письмової форми декларування можуть використовуватися як електронні документи, так і документи на паперовому носії або їх електронні (скановані) копії, засвідчені електронним цифровим підписом декларанта або уповноваженої ним особи.
Стаття 49 МК України визначає, що митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Згідно з частиною першою статті 51 Митного кодексу України митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу.
Частиною першою статті 52 МК України визначено, що заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою.
Відповідно до частини другої статті 52 МК України декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані:
1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом;
2) подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню;
3) нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням митному органу додаткової інформації.
Згідно з частиною першою статті 53 МК України у випадках, передбачених цим Кодексом, декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.
За нормами частини другої статті 53 МК України документами, які підтверджують митну вартість товарів, є:
1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості;
2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності;
3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу);
4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару;
5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару;
6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів;
7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню;
8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.
Відповідно до частини третьої статті 53 МК України у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи:
1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається;
2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом);
3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту);
4) виписку з бухгалтерської документації;
5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів;
6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару;
7) копію митної декларації країни відправлення;
8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.
Забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті (частина п`ята статті 53 МК України).
За правилами частини шостої статті 53 МК України декларант або уповноважена ним особа за власним бажанням може подати додаткові наявні у них документи для підтвердження заявленої ними митної вартості товару.
Частинами першою-третьою, шостою статті 54 МК України передбачено, що контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.
Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.
За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.
Митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі:
1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості;
2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари;
3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу;
4) надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.
Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом, зокрема, витребування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей. Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено тощо.
Відповідно до статті 55 МК України рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається митним органом у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо митним органом у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.
Прийняте митним органом письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити: 1) обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано; 2) наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; 3) вичерпний перелік вимог щодо надання додаткових документів, передбачених частиною третьою статті 53 цього Кодексу, за умови надання яких митна вартість може бути визнана митним органом; 4) обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування; 5) інформацію про: а) право декларанта або уповноваженої ним особи на випуск у вільний обіг товарів, що декларуються: у разі згоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю, визначеною митним органом; у разі незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання гарантій відповідно до розділу Х цього Кодексу в розмірі, визначеному митним органом відповідно до частини сьомої цієї статті; б) право декларанта або уповноваженої ним особи оскаржити рішення про коригування заявленої митної вартості до органу вищого рівня відповідно до глави 4 цього Кодексу або до суду.
З урахуванням викладеного вище, очевидним є висновок, що у митного органу повинні бути наявними обґрунтовані причини для витребування додаткових документів, ненадання яких унеможливлювало б визначення саме митної вартості товару, що ввозиться, за ціною договору (основний метод) відповідно до статті 58 МК України.
За визначенням, наведеним у частині першій статті 256 МК України, відмова у митному оформленні - це письмове вмотивоване рішення митного органу про неможливість здійснення митного оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через невиконання декларантом або уповноваженою ним особою умов, визначених цим Кодексом.
Відповідно до частини дванадцятої статті 264 МК України у разі відмови у прийнятті митної декларації посадовою особою митного органу заповнюється картка відмови у прийнятті митної декларації за формою, встановленою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.
Системний аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку, що основним методом визначення митної вартості товарів є перший метод (за ціною договору), але обов`язок довести задекларовану митну вартість товару лежить на декларанті. Декларант при митному оформленні імпортованого товару зобов`язаний надати документи за переліком, визначеним частиною другою статті 53 МК України. Контролюючий орган вправі витребувати додаткові документи на підтвердження задекларованої митної вартості у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Водночас наявність обґрунтованих сумнівів у правильності зазначеної декларантом митної вартості товарів є імперативною умовою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів. Такі сумніви можуть бути зумовлені, зокрема неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товару, невідповідністю характеристик товару, зазначених у поданих документах, результату митного огляду цього товару, порівнянням заявленої митної вартості з митною вартістю ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено.
Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 07.05.2020 у справі № 826/10527/17, від 02.06.2022 у справі №460/2674/20, від 16.08.2022 у справі №240/10401/19, від 25.11.2022 у справі №813/2733/17, від 01.03.2023 у справі №420/18880/21, від 16.06.2023 у справі №825/2410/16, від 21.09.2023 у справі № 520/18432/21, від 27.12.2024 у справі №140/20717/23, від 16.01.2025 у справі №160/939/24, від 20.02.2025 у справі №160/33340/23, від 23.04.2025 у справі №160/12189/24.
Дослідивши зазначені в оскаржуваному рішенні №UA403070/2025/000375/2 від 21.11.2025 розбіжності в отриманих митницею документах, суд апеляційної інстанції зауважує наступне.
Щодо доводів митниці про наявність додаткових витрат (на демередж/детеншн контейнерів, зберігання та завантаження/розвантаження контейнерів), що є складовими митної вартості товару, проте не включені в рахунки-фактури на оплату транспортування товару, колегія суддів встановила, що на підтвердження вартості транспортних послуг позивачем (декларантом) до митного оформлення було надано: міжнародні автотранспортні накладні (CMR) № 2615 від 19.09.2025, № 6360 від 19.09.2025, № 8663 від 19.09.2025; договір транспортно-експедиційного обслуговування (з ТОВ «Клевер Тім») № 1407/23/01 від 14.06.2023; рахунки-фактури про надання транспортно-експедиційних послуг № РФ 27161 від 19.09.2025, № РФ 27162 від 19.09.2025, № РФ 27163 від 19.09.2025; довідки про транспортні витрати ТОВ «Клевер Тім» № 190925/01 від 19.09.2025, № 190925/02 від 19.09.2025 та № 190925/03 від 19.09.2025; коносамент № TJN0684932 від 29.06.2025; домашній коносамент від 30.06.2025 № WWA25060323.
Судом апеляційної інстанції встановлено, що декларантом до митного оформлення було надано домашній коносамент від 30.06.2025 № WWA25060323, в якому експедитором зазначено Way-Way International Logistics Co., Ltd, та коносамент від 29.06.2025 № TJN0684932, де експедитором зазначено Shantou Ducky Trading Co., Ltd. 
Перевезення спірної товарної партії здійснювалось на підставі укладеного договору транспортного експедування №1407/23/01 від 14.07.2023, відповідно до якого експедитором є Товариство з обмеженою відповідальністю «Клевер Тім», а клієнтом – ФОП ОСОБА_1 .
Положеннями договору №1407/23/01 від 14.07.2023 визначено, що у порядку та на умовах, визначених цим Договором, Експедитор бере на себе зобов`язання за винагороду, за дорученням і за рахунок Клієнта виконати або організувати виконання комплексу послуг з транспортно-експедиційного обслуговування і організації перевезень експортних, імпортних і транзитних вантажів Клієнта морським і наземним транспортом, а також, надати інші послуги, необхідні для доставки вантажів Клієнта та узгоджені в Заявках до цього Договору (пункт 1.1). Конкретний перелік послуг, що надаються експедитором, вид та найменування (номенклатура) вантажів, а також інша необхідна інформація стосовно організації транспортно-експедиційного обслуговування обумовлюється і вказується у відповідній заявці або дорученні, листуванні, наданими клієнтом під кожне конкретне перевезення, які є невід`ємною частиною договору та які не надано до митного оформлення (пункт 1.2). 
Згідно з підпунктами 2.1.1, 2.1.2 пункту 2.1 договору №1407/23/01 від 14.07.2023 експедитор має право укладати від свого імені та/або від імені Клієнта договори і угоди з перевізниками, портами, складами, судноплавними компаніями / її агентами, експедиторськими та іншими організаціями, які є резидентами або нерезидентами України, для виконання своїх обов`язків за цим Договором; представляти інтереси Клієнта з перевізниками, портами та іншими організаціями та залучати до виконання своїх обов`язків за Договором інші організації і треті особи.
Отже, договірні відносини щодо перевезення (мультимодального перевезення) спірної товарної партії у позивача наявні виключно з експедитором ТОВ «Клевер Тім». У свою чергу, залучення експедитором будь-яких суб`єктів характеризує лише обраний спосіб виконання наявних у нього зобов`язань, який не змінює розмір відповідної складової митної вартості для позивача, котрий здійснював розрахунки виключно з експедитором. Взаємодія Клієнта (ФОП ОСОБА_1 ) із залученими Експедитором (ТОВ «Клевер Тім») третіми особами погодженими сторонами умовами договору не передбачена.
З приводу залучення для виконання послуг з перевезення інших осіб Верховний Суд в постанові від 13.08.2020 по справі №804/4963/16 висловив наступну правову позицію: «Суди попередніх інстанцій дійшли висновку, що за умовами договору передбачено право експедитора укладати договори з іншими перевізниками з метою виконання умов договору експедирування та здійснює оформлення перевізних документів, як - то товарно-транспортні накладні та коносаменти. Суд погоджується з висновком судів, що вказана обставина спростовує висновки митного органу щодо відсутності документального підтвердження наявності договірних відносин з безпосереднім перевізником товару за коносаментом N GCL/MER/ODS/160091 від 05.03.2016 року, а саме «GLC International Transportation Logistics Container Services Co.Ltd», адже позивач не зобов`язаний мати безпосередні господарські відносини з вказаною компанією-перевізником, адже всі обов`язки щодо належного, своєчасного перевезення вантажу та оформлення необхідних транспортних документів покладено на ТОВ «Фосдайк Груп».».
Відповідно до підпунктів 2.1.5, 2.1.6 пункту 2.1 договору №1407/23/01 від 14.07.2023 експедитор має право утримувати / затримувати вантаж, що знаходиться в його володінні, до моменту оплати послуг Експедитора і відшкодування витрат, здійснених ним в інтересах Клієнта, або до моменту іншого забезпечення виконання Клієнтом своїх зобов`язань в частині оплати послуг Експедитора і відшкодування зазначених витрат, про що письмово повідомляти Клієнта протягом 2-х робочих днів з дати затримки вантажу із зазначенням причин такої затримки і місця його зберігання (підпункт 2.1.5); при утриманні / затримці вантажу Експедитор може на свій розсуд зберігати такий вантаж в контейнері / транспортному засобі або розмістити вантаж на складі або в іншому безпечному місці. При цьому всі витрати, пов`язані з вивантаженням, розміщенням, зберіганням вантажу, використанням / просто\м контейнерного обладнання / транспортних засобів, а також витрати, пов`язані з повторною подачею під завантаження контейнера / транспортного засобу, завантаженням, розміщенням і кріпленням вантажу в контейнері / транспортному засобі відносяться за рахунок Клієнта (підпункт 2.1.6).
Наведеним пунктам кореспондований обов`язок експедитора, передбачений підпунктом 2.4.7 пункту 2.4 договору №1407/23/01 від 14.07.2023, відповідно до якого у разі огляду вантажу в контейнері і / або транспортному засобі або затримки вантажу в контейнері і / або транспортному засобі в портах відвантаження, перевалки, прибуття, на прикордонних переходах на вимогу митних, інших офіційних контролюючих, наглядових і правоохоронних органів, Клієнт відшкодовує Експедитору додатково виникли витрати по оплаті вантажних операцій, зберігання контейнера, простою транспортних засобів, а також демередж/детеншн (штраф за наднормативне використання контейнерного обладнання) судноплавної контейнерної лінії – власника контейнерного обладнання згідно рахунків організації, що здійснила вантажні операції, порту, терміналів, перевізників, тарифів лінії, інших організацій. Крім того, згідно з підпунктом 3.4.11 пункту 3.4 договору Клієнт зобов`язаний оплатити Експедитору вартість зберігання вантажу в портах відвантаження, перевалки, прибуття, а також демередж/детеншн відповідно до рахунків портів, морських перевізників.
Разом з тим, на підтвердження доводів щодо встановлення факту здійснення перевалки контейнерів TEMU6456360, BEAU4648663, CMAU7282615, у зв`язку з чим митниця дійшла висновку щодо понесення витрат на демередж/детеншн контейнерів, зберігання та завантаження/розвантаження контейнерів, відповідач не надав жодних належних доказів ні до суду першої інстанції, ні до суду апеляційної інстанції. 
Таким чином, оскільки твердження митниці про демередж/детеншн контейнерів, зберігання та завантаження/розвантаження контейнерів під час транспортування товару не доведено належними та допустимими доказами, вказані в оскаржуваному рішенні розбіжності в цій частині є необґрунтованими та не приймаються судом.
За змістом правил «Інкотермс 2010» базис поставки FOB («франко-борт», назва порту відвантаження) означає, що поставка здійснена продавцем, коли товар перейшов на борт в названому порту відвантаження. З цього моменту усі витрати й ризики втрати чи пошкодження товару несе покупець. Покупець зобов`язаний сплатити ціну товару у відповідності з договором купівлі продажу, а також зобов`язаний за власний рахунок укласти договір перевезення товару від названого порту відвантаження.
При визначенні митної вартості до ціни на товар за контрактом № 25508 від 24.06.2025 позивачем додано витрати на транспортування за договором на транспортно-експедиторське обслуговування № 1407/23/01 від 14.06.2023, на підтвердження яких надано, зокрема, довідки про транспортні витрати ТОВ «Клевер Тім» № 190925/01 від 19.09.2025, № 190925/02 від 19.09.2025 та № 190925/03 від 19.09.2025.
Митний кодекс України не визначає вид доказів, якими повинен підтверджуватися розмір витрат на перевезення товарів (не вказав, що такими доказами можуть бути лише фінансові та/або бухгалтерські документи), а тому довідка про транспортні витрати є допустимим доказом на підтвердження витрат на перевезення товарів. Аналогічна правова позиція наведена в рішеннях Верховного Суду у від 22.08.2019 у справі № 810/2784/18, від 31.01.2018 у справі № 810/2839/17, від 21.11.2019 у справі № 804/9754/15, від 07.05.2020 у справі № 400/2922/18, від 03.02.2021 у справі № 810/4441/16, від 13.01.2022 у справі № 520/11061/2020.
З наведеного слідує, що відповідач безпідставно дійшов висновку про непідтвердження витрат на транспортування товару та його сумніви щодо повноти визначення витрат на транспортування, тому висновки суду першої інстанції в частині неможливості ідентифікувати надані документи про транспортні витрати з поставкою товарів за митною декларацією є помилковими.
Посилання суду першої інстанції на постанови Верховного Суду від 22.12.2020 по справі № 810/2463/17, від 04.08.2021 по справі №520/4787/19 та від 04.08.2021 по справі № 520/3421/19 є необґрунтованими з огляду на відмінність обставин в порівнянні з обставинами у цій справі.
Стосовно зауважень митниці щодо надання декларантом прайс-листа, який не відповідає поняттю «дійсної вартості товару», колегія суддів вказує, що прайс-лист не є документом, що підтверджує заявлену митну вартість товарів відповідно до частини другої статті 53 МК України, а тому його зміст жодним чином не впливає на митну вартості товарів.
До того ж, прайс-лист не може вважатися первинним документом, оскільки є лише способом для продавця запропонувати свій товар, до якого чинне законодавство не встановлює вимог щодо форми та змісту. Наявність чи відсутність у прайс-листі певних відомостей не може свідчити про заниження позивачем митної вартості товарів. Аналогічна правова позиція неодноразово висловлювалась Верховним Судом у постановах від 27.06.2019 у справі № 0840/3083/18, від 13.09.2019 у справі № 820/859/17, від 06.02.2020 у справі № 520/10709/18.
Твердження митниці щодо відсутності у висновку експерта від 24.09.2025 № 20-20/09-2025 зазначення торгівельних марок та виробників суд апеляційної інстанції також відхиляє з огляду на те, що документ в контексті підтвердження митної вартості товару носить інформаційний характер та не є обов`язковим документом для підтвердження заявленої митної вартості товару.
Щодо зауважень митного органу стосовно здійснення оплати товару 07.07.2025, тоді як відповідно до інвойсу від 24.06.2025 № SW25508 товар постачається на умовах передоплати, судова колегія вказує, що умови оплати безпосередньо ціни товару не стосуються та не можуть у зв`язку із цим бути підставою для відмови у визнанні митної вартості.
У постанові від 03.04.2018 у справі № 809/322/17 Верховний Суд сформував правовий висновок про те, що квитанція або платіжне доручення (платіжні документи) свідчать про факт переказу певної суми коштів, проте не свідчать про суму коштів, яка має бути сплачена за відповідний товар. Тобто, прямого зв`язку між відомостями із квитанцією/платіжним дорученням та митною вартістю товару немає, а відтак ненадання декларантом саме квитанції/платіжного доручення/чеку тощо не може поставити під сумнів достовірність інших доказів, які прямо свідчать про митну вартість товару.
Суд також враховує висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 13.02.2018 у справі №803/1112/17 про те, що ненадання банківського платіжного доручення не може бути підставою для коригування митної вартості за наявності інших документів, які є достатніми, підтверджують числові значення усіх складових митної вартості імпортованого товару та не містять розбіжностей.
Стосовно вимоги митниці про ненадання декларантом та відсутності у розпорядженні митного органу інформації щодо угод на ідентичні товари, угод на подібні товари, щодо ідентичних чи подібних товарів, які продаються на митній території України у незмінному стані, даних щодо витрат на виплату комісійних винагород, звичайних надбавок на прибуток та загальних витрат у зв`язку з продажем на митній території України, даних щодо витрат понесених в Україні на навантаження, вивантаження, транспортування, страхування, інформації та документів, які мали вплив на процес формування ціни товару: на матеріал та витрат, понесених виробником в зв`язку з виробництвом товарів; витрат на завантаження, вивантаження, страхування, транспортування до місця перетинання митного кордону України; прибутку, що одержує експортер у результаті поставки в Україну, то колегія суддів зазначає, що такі не є документами, які підтверджують митну вартість товару та які повинні надаватися позивачем відповідно до положень статті 53 МК України.
Отже, позивач не зобов`язаний надавати таку інформацію відповідачу, а тому її ненадання та відсутність такої інформації у відповідача не може бути належною підставою для прийняття останнім спірного рішення, що свідчить про протиправність таких дій.
Крім того, суд апеляційної інстанції зазначає, що відомості з АСАУР носять допоміжний інформаційних характер та не є безперечним доказом заниження митної вартості товарів в разі наявності у декларанта всіх документів, які підтверджують обґрунтованість заявленої митної вартості товару за ціною договору та не мають розбіжностей, які б не давали можливість визначити вартість товару.
Аналогічний висновок щодо застосування норм матеріального права, викладені в постанові Верховного Суду від 24.10.2024 у справі № 804/1779/16.
Колегія суддів підсумовує, що для митного оформлення імпортованого товару позивач надав документи, що передбачені частиною другою статті 53 МК України. Подані документи містять достовірні числові дані, які підтверджують митну вартість товарів за ціною договору згідно з вимогами частин четвертої та п`ятої статті 58 МК України.
Неподання декларантом запитуваних митним органом документів, за відсутності обґрунтування неможливості визначення митної вартості товару за першим методом, не є достатнім для висновку про наявність підстав для застосування митним органом іншого методу визначення митної вартості.
Верховний Суд у постанові від 19.06.2024 по справі № 460/1143/19 вказав на те, що наявність обґрунтованих сумнівів у правильності зазначеної декларантом митної вартості товарів є імперативною умовою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів. Сумніви митниці є обґрунтованими, якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. Митний орган зобов`язаний зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки сумнівних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності.
Отже, відповідач не підтвердив належними доказами та аргументованими доводами наявність у поданих позивачем документах розбіжностей, ознак підробки або відсутність всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена за ці товари.
Сумніви митного органу у достовірності відомостей про митну вартість товарів, які виникли у зв`язку з тим, що надані документи, на думку контролюючого органу не підтверджували вартості, так як не містили всіх відомостей щодо складових вартості імпортованого товару, суд відхиляє, оскільки такі доводи спростовуються наявними в матеріалах справи первинними документами, які були надані відповідачу під час проведення митних процедур.
Таким чином, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що у відповідача були відсутні підстави для витребування додаткових документів у декларанта.
На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що позивач під час митного оформлення надав необхідні документи, які чітко ідентифікували оцінюваний товар та містили об`єктивні і достовірні дані, що підтверджували заявлену декларантом митну вартість товарів, водночас відповідач не довів наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення позивачем митної вартості товару, що свідчить про відсутність підстав для коригування митної вартості імпортованого позивачем товару та протиправність оскаржуваних рішень.
Щодо посилання митного органу на відомості з бази даних АСМО «Інспектор», та Єдиної автоматизованої інформаційної системи Державної митної служби України (ЄАІС), з урахуванням митних оформлень аналогічних товарів з вартістю вище ніж заявлено декларантом, колегія суддів зазначає наступне.
Судовим розглядом встановлено, що у рішенні про коригування заявленої митної вартості зазначено лише про наявність у митниці інформації щодо раніше визнаних/визначених митних вартостей, що не дає підстав вважати таке рішення обґрунтованим та мотивованим у контексті норм пунктів 2, 4 частини другої статті 55 МК України. Рішення не містить пояснення щодо зроблених коригувань на обсяги партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, комерційних умов тощо та не зазначено інформацію і джерела, які використовувалися митним органом при визначенні митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням другорядних методів.
Верховний Суд неодноразово наголошував, що відомості, які містяться в автоматизованій системі аналізу та управління ризиками, мають лише допоміжний інформаційний характер при прийнятті митним органом відповідних рішень. В основу такого підходу лягли висновки про те, що торгові відносини є різноманітними, здійснюються на принципах автономії волі та свободи договору, при цьому безліч обставин можуть впливати на їх ціну (характеристика товару, виробник, торгова марка, умови і обсяги поставок, наявність знижок тощо) (постанови Верховного Суду від 21.10.2021 у справі №420/4820/19, від 25.02.2021 у справі № 810/3295/17, від 23.11.2022 у справі № 810/2547/17).
Отже, колегія суддів відхиляє посилання митниці на відомості спеціалізованої бази даних Єдиної автоматизованої інформаційної системи Держмитслужби України щодо іншої вартості подібних товарів, оскільки самі по собі відомості даної системи не є достатньою підставою для коригування заявленої декларантом митної вартості за умови відсутності сумнівів у достовірності наданих декларантом документів та їх повноти.
При цьому, формально нижчий рівень митної вартості імпортованого позивачем товару від рівня митної вартості іншого митного оформлення (подібного, а не аналогічного товару) не може розцінюватися як заниження позивачем митної вартості, а тому не є перешкодою для застосування основного методу визначення митної вартості товару і не може бути достатньою підставою для відмови у здійсненні митного оформлення товару за основним методом визначення його митної вартості.
За наведених обставин, колегія суддів дійшла висновку, що відповідачем не обґрунтовано наявності розбіжностей або відсутності всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, у зв`язку з чим рішення Київської митниці № UA100000/2025/000096/2 від 25.09.2025 є протиправним та підлягає скасуванню.
Стосовно картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів транспортних засобів комерційного призначення, колегія суддів зазначає наступне.
Частиною дванадцятою статті 264 Митного кодексу України передбачено, що у разі в відмови у прийнятті митної декларації посадовою особою митного органу заповнюється картка відмови у прийнятті митної декларації за формою, встановленою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику. Один примірник зазначеної картки невідкладно вручається (надсилається) декларанту. Інформація про відмову у прийнятті для оформлення електронної митної декларації надсилається декларанту електронним повідомленням, засвідченим електронним цифровим підписом посадової особи митного органу.
Оформлення карток відмови регулюється розділом VIII Порядку виконання митних формальностей при здійсненні митного оформлення товарів із застосуванням митної декларації на бланку єдиного адміністративного документа, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 30.05.2012 №631. Так, відповідно до пунктів 8.1 - 8.2, 8.5 розділу VIII наведеного Порядку, у всіх випадках відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні, випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення оформлюється картка відмови за формою, наведеною в додатку 2 до цього Порядку.
Картка відмови складається за допомогою АСМО у межах строку, відведеного ст. 255 МК України для завершення митного оформлення, посадовою особою митного органу, якою прийнято рішення про відмову. У картці відмови зазначаються причини відмови, наводяться вичерпні роз`яснення вимог, виконання яких забезпечує можливість прийняття митної декларації, митного оформлення, випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення, а також вказується інформація про порядок оскарження рішення про відмову. Картка відмови, оформлена як електронний документ, або електронний примірник картки відмови на паперовому носії надсилається Декларанту електронним повідомленням, засвідченим КЕП посадової особи митного органу, яка прийняла рішення про відмову. 
Таким чином, коригування митної вартості слугує підставою для видачі картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення. Отже, визнання протиправним рішення про коригування митної вартості автоматичне тягне протиправність картки відмови в прийнятті митної декларації.
У постанові від 23.07.2021 у справі № 820/3979/17 Верховний Суд зазначив, що оскільки оскаржена в судовому порядку картка відмови носить похідний характер від прийнятих рішень про коригування митної вартості, то вимога про визнання її протиправною правомірно визнана судами обґрунтованою.
За обставинами справи картка відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA100320/2025/000708 складена у зв`язку з прийняттям рішення про коригування митної вартості від 25.09.2025 № UA100000/2025/000096/2, яке визнано судом протиправним, у зв`язку з чим наявні підстави для визнання протиправним та скасування зазначеної вище картки відмови.
В аспекті оцінки інших аргументів учасників справи колегія суддів враховує позицію Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини і зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, однак його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення від 09.12.1994 у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain), заява № 18390/91, пункт 29; рішення від 18.07.2006 у справі «Проніна проти України» (Pronina v. Ukraine), заява № 63566/00, пункт 23; рішення від 28.01.2011 (остаточне) у справі «Трофимчук проти України», заява № 4241/03, пункт 54; рішення від 21.01.1999 у справі «Гарсія Руїз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, пункт 26). Хоча національний суд і має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, але орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення від 01.07.2003 у справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), № 37801/97, пункт 36).
Наведене дає підстави для висновку, що доводи сторін у кожній справі повинні оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду. Відтак, доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції під час розгляду справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.
Додатково колегія суддів зазначає, що відповідно до пункту 4 частини четвертої статті 257 КАС України за правилами спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах, зокрема, щодо оскарження рішення суб`єкта владних повноважень, на підставі якого ним може бути заявлено вимогу про стягнення грошових коштів у сумі, що перевищує: для юридичних осіб - п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; для фізичних осіб та фізичних осіб - підприємців - сто розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Згідно з пунктом 4 частини четвертої статті 12 КАС України передбачає, що виключно за правилами загального позовного провадження розглядаються справи у спорах щодо оскарження рішення суб`єкта владних повноважень, на підставі якого ним може бути заявлено вимогу про стягнення грошових коштів у сумі, що перевищує: для юридичних осіб - п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; для фізичних осіб та фізичних осіб - підприємців - вісімдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
У даній справі позивачем оскаржується рішення суб`єкта владних повноважень, на підставі якого ним може бути заявлено вимогу про стягнення грошових коштів у сумі 1812613,51 грн, що перевищує вісімдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (80 х 3028,00 грн = 242240,00 грн).
Отже, з урахуванням положень частини четвертої статті 12 КАС України дана справа підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження.
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 315 КАС України суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
За приписами пунктів 1, 4 частини першої статті 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Враховуючи, що суд першої інстанції не встановив належним чином всі фактичні обставини у даній справі, внаслідок чого дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні позову, колегія суддів вважає, що рішення Харківського окружного адміністративного суду від 26.02.2026 по справі № 520/30002/25 підлягає скасуванню, з прийняттям постанови про задоволення позовних вимог.
VІІ. Судові витрати.
Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Згідно з частиною шостою статті 139 КАС України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.
З матеріалів справи встановлено, що позивач сплатив судовий збір за подання адміністративного позову у розмірі 12112,00 грн (платіжна інструкція від 22.10.2025 №23), за подання апеляційної скарги – 18168,00 грн (платіжна інструкція від 05.03.2026 №9). Разом з тим, жодних доказів на підтвердження судових витрат на професійну правничу допомогу до суду не надано, заяви про неможливість подати докази розміру понесених витрат внаслідок поважних причин до закінчення спливу строку розгляду даної справи подано також не було, у зв`язку з чим відсутні підстави для відшкодування позивачу судових витрат на професійну правничу допомогу.
Таким чином, з огляду на прийняття рішення про задоволення позовних вимог, судові витрати по сплаті судового збору в суді першої інстанції та в суді апеляційної інстанції підлягають стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, рішення якого визнано протиправними. 
Керуючись статтями 242, 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 задовольнити.
Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 26.02.2026 по справі №520/30002/25 скасувати.
Ухвалити нове рішення, яким адміністративний позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 задовольнити.
Визнати протиправними та скасувати рішення Київської митниці про коригування митної вартості від 25.09.2025 № UA100000/2025/000096/2 і картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA100320/2025/000708. 
Стягнути на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Київської митниці судові витрати зі сплати судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги у сумі 30280,00 (тридцять тисяч двісті вісімдесят гривень 00 копійок).
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду. 

Головуючий суддя 		К.В. Мінаєва	
Судді	   	В.В. Катунов   І.М. Ральченко   	
Повний текст постанови складено 24.04.2026 року