ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
02 квітня 2026 року 
м. Харків
справа № 644/5564/25
провадження № 22-ц/818/2043/26
Харківській апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді - Тичкової О.Ю.,
суддів колегії –Пилипчук Н.П., Мальований Ю.М.
сторони справи:
позивач – ОСОБА_1 
відповідач – ОСОБА_2 
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_3 , яка діє в інтересах ОСОБА_2 на рішення Індустріального районного суду м. Харкова від 19 листопада 2025 року ухвалене у складі судді Бугери О.В.,-
ВСТАНОВИВ:
У червні 2025 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом про стягнення з відповідача матеріальної шкоди в розмірі 1462 гривень та моральної шкоди в розмірі 80000 гривень.
В обґрунтування заявленої позовної вимоги позивач посилався на те, що Індустріальним районним судом м. Харкова було визнано винуватим відповідача за ч.1 ст. 296 КК України та призначено йому покарання у вигляді 1 року пробаційного нагляду, відповідач беззаперечно визнав свою винуватість, обставиною, що обтяжує покарання було зазначено вчинення кримінального правопорушення у стані алкогольного сп`яніння. Вона є потерпілою в рамках даного провадження. В результаті дій відповідача вона отримала тілесні ушкодження, за ступенем тяжкості віднесено до легких тілесних ушкоджень, які спричинили короткочасний розгляд фізичного здоров`я та потребували лікування. Внаслідок завданих травм вона постійно відчуває фізичний, зокрема, головний біль, біль у суглобах рук та органах черевної порожнини, неодноразово зверталась за медичною допомогою до медзакладів охорони здоров`я до різних фахівців та витрачає на це значний час. Для лікування отриманих тілесних ушкоджень витрачала свої кошти. Окрім того, пройшла комплексний огляд у психіатра та за результатами огляду їй було встановлено діагноз, порушення адаптації, асоційоване зі стресом у вигляді стійкого вираженого тривожно-депресивного синдрому ускладненого іронією та психосоматичними проявами. Внаслідок чого, їй призначено медикаментозне лікування, виписуються рецепти, ліки вона купує за власні кошти. Відповідач будь-якої допомоги не надавав.
Також, зазначала, що їй було завдано моральну шкоду, ця подія вибила її з нормального ритму життя, вона вимушена постійно шукати час для лікування, кошти для оплати ліків. Вона відчувала фізичний біль, моральну виснаженість, постійну напругу в спілкуванні з рідними. Додаткових психічних хвилювань завдало їй розповсюдження в телеграм-каналі « ІНФОРМАЦІЯ_1 » інформації про скоєне, її почали ображати користувачі, вихваляти дії відповідача, користувач під ім`ям « ІНФОРМАЦІЯ_2 » виклав назагал інформацію про її номер телефону та зазначив її ім`я образливо, внаслідок чого ця інформація щодо події стала відомою багатьом її знайомим, сусідам, деякі спільні знайомі її та відповідача публічно зазначали що пишаються його діями, схвально оцінюють, інформація набула розголосу та вона через це постійно відчуває сором і приниження, змушена приходити на дитячий майданчик з дитиною у час, коли там мінімальна кількість сусідів та відвідувачів. Вона чує недоброзичливі характеристики від мешканців району про неї, як матір, все це зумовлює тривожність за себе та членів її родини, відчуття сорому, приниження, що завдає душевних страждань, через травмуючи психологічні чинники, та потягло за собою звернення до психіатра та прийняття заспокійливих препаратів. Вона потребує постійної професійної психологічної допомоги, це додаткове фінансове навантаження з огляду на те, що вона самостійно виховує двох неповнолітніх дітей.
Рішенням Індустріального районного суду м. Харкова від 19 листопада 2025 року позовні вимоги задоволені.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду, спричинену кримінальним правопорушенням в розмірі 1557 гривень, моральну шкоду в сумі 80000 гривень, а всього 81557 гривень та судовий збір в сумі 1211 грн.
Рішення обґрунтовано тим, що між кримінальним правопорушенням вчиненим діями відповідача та завданою позивачу моральною та матеріальною шкодою, є прямий причинний зв`язок, враховуючи характер та обсяг завданих моральних страждань, втрат майнового характеру, є усі підстави для стягнення на користь позивача моральної та матеріальної шкоди у заявленому у позові розмірі.
Не погодившись з рішенням суду ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просив рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд неповно встановив обставини та дійшов помилкового висновку про задоволення позовних вимог. Позивачем не надані належні та допустимі докази перенесених страждань та фізичних травм. У вироку у справі 644/3645/25 вказано, що ОСОБА_1 не було завдано тілесних ушкоджень. З скріншотів телеграм каналу вбачається, що невстановлений користувач надав номер телефону в чаті групи позивачки, проте відповідач до вказаних обставин немає відношення.
11.02.2026 представник ОСОБА_4 , який діє в інтересах ОСОБА_1 подав відзив на апеляційну скаргу в якому просить апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення, рішення суду-без змін. Зазначив, що в матеріалах справи наявні належні та допустимі докази підтвердження позовних вимог. Факт висвітлення в Телеграм каналі вчинення хуліганських дій відповідача є прямим наслідком його протиправних дій. У суді першої інстанції ОСОБА_2 не заперечував щодо наявності підстав для відшкодування матеріальної та моральної шкоди, проте заперечував щодо розміру такого відшкодування. 
Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.
Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 проживає за адресою: АДРЕСА_1 
Позивач ОСОБА_1 має двоє неповнолітніх дітей ІНФОРМАЦІЯ_3 та ІНФОРМАЦІЯ_4 .
Вироком Індустріального районного суду м. Харкова від 25.04.2025 року у справі №644/3645/25, провадження №1-кп/644/618/25 ОСОБА_2 визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення – проступку, передбаченого ч.1 ст. 296 КК України та призначено покарання у вигляді пробаційного нагляду строком на 1 рік. Розгляд справи відбувався в спрощеному порядку, ОСОБА_2 визнав свою провину в повному обсязі. Вирок набрав законної сили 27.05.2025 року (а.с. 19).
Зі змісту вказаного вироку встановлено, що 08.03.2025 приблизно о 22:30 годині, відповідач перебуваючи у громадському місці біля дитячого майданчику, що розташований біля житлового будинку АДРЕСА_2 , разом зі своїми знайомими ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_1 , вживали алкогольні напої. В подальшому, відповідач побачив, що між ОСОБА_5 та ОСОБА_1 , виникла сварка, в ході якої почалась штовханина та остання опинилась на землі, в положенні лежачи на спині обличчям до гори. Далі, відповідачем було вчинено протиправні дії щодо потерпілої ОСОБА_1 , вирок місить опис відповідних дій, внаслідок чого останній було спричинено моральну шкоду, а саме: шкода її психічному здоров`ю у вигляді емоційної невпевненості, втрати повноцінного побуту, відпочинку та сну, заниження самооцінки до пригніченого стану, погіршення її психологічного самопочуття, втрати позитивних емоцій.
Згідно висновку судово-медичної експертизи №22-с/25 п/п від 10.03.2025 ОСОБА_1 було завдано тілесні ушкодження у вигляді множинних синців, садна, які за ступенем тяжкості викликали незначні скороминущі наслідки тривалістю не більше 6-ти днів, і віднесені до легких тілесних ушкоджень (а.с.20-21).
Крім цього судом досліджені довідка №32/1 від 10.03.2025 року про звернення позивача до медзакладу 10.03.2025 року за змістом якої вона пройшла мед огляд, проведену обробку пошкоджень, надані рекомендації про проходження рентген дослідження, УЗД, ОЧП нирок, спостереження у хірурга та знеболювальне (а.с. 22).
Згідно довідки про проведений огляд терапевта КНП «Міська поліклініка №18» 16.05.2025 року, встановлено, що позивач звернулась із скаргами на головний біль, біль в лівому ліктьовому суглобі, порушенні сну. Надані рекомендації щодо обстеження, а саме консультацію лікаря невропатолога, хірурга, гінеколога, психіатра (а.с.23).
Згідно довідки про проходження огляду психіатра, наданою КНП «Міська поліклініка №18» 16.05.2025 року, встановлено діагноз порушення адаптації, асоційоване із травматичним досвідом, у вигляді тривожно-депресивного синдрому, рекомендовано сеанси психотерапевтичної допомоги до психотерапевта, вживання медпрепаратів, щоденно(а.с.24)
Відповідно до довідки про проходження огляду психіатра КНП «Міська поліклініка №18» 25.07.2025 року, встановлено діагноз порушення адаптації, асоційоване зі стресом у вигляді стійкого вираженого тривожно-депресивного синдрому ускладненого ісомнією та психосоматичними проявами, рекомендовано лікування вживання медпрепаратів, щоденно протягом 2 тижнів (а.с. 42).
22.09.2025 проведено огляд психіатра КНП «Міська поліклініка №18» яким встановлено діагноз порушення адаптації, асоційоване із травматичним досвідом, у вигляді тривожно-депресивного синдрому, рекомендовано продовження медикаментозної терапії (а.с. 67).
Позивачем надано рецепти та квитанції про рекомендацію та придбання нею препаратів, а саме рецепти від 16.05.2025 року, 06.06.2025 року, 16.06.2025 року, 25.07.2025 року, 25.08.2025 року, 22.09.2025 року, 22.10.2025 року, квитанції від 13.05.2025 на суму 393 грн, 112 грн, 83 грн, 154,50 грн, 403,38 грн, 265,24 грн, 89,50 грн, 91,80 грн, 136,44 грн, 95 грн(а.с. 25-30,42-43, 60, 68-69, 77-78).
Згідно даних скірншоту мобільного телефона вбачається, що в соціальних мережах було дійсно розміщено інформацію про прийнятий вирок суду, та в коментарях невідомою особою було зазначено номер засобу зв`язку потерпілої та образливе зазначення її ім`я (а.с. 31-32). 
Позивачем надана суду копія консультативного висновку спеціаліста від 08.10.2025 року щодо проходження обстеження ОСОБА_8 дитиною позивачки (а.с. 86).
Допитаний свідок ОСОБА_9 в суді першої інстанції, пояснила, що вона є знайомою позивачки, 09.03.2025 року вона прийшла до неї, бо планували йти на роботу, позивачка була налякана, плакала, від цього плакали діти, на її прохання вона сходила до аптеки та придбала їй мазь, заспокійливе та знеболювальне, як пояснила позивачка їй 08.03.2025 року завдали тілесні ушкодження. Бачила синець під оком, один великий синець на спині, позивачка казала, що вона відчуває біль в суглобах, їй було важко навіть стояти, сиділа в одній позі. На її прохання вона допомогла їй прийняти душ, пригодувати їжу для дітей, 10.03.2025 року супроводжувала її до медзакладу, де знімали побої, робили аналізи, було рекомендовано відвідування психіатра, який взяв її на облік та прописав ліки. Позивачка зверталась до неї з проханням сходити з нею в магазин, вийти на прогулянку, бо сама боялась, їй було неприємно пригадувати події.
Свідок ОСОБА_10 суду пояснив, що він є сусідом позивачки, знає про те що відбулось від сусідки, дізнався про це вранці, коли вона попросила про допомогу. Він відвозив її до лікарні, коли вона просила, надавав гроші на ліки, возив до судмедекспертизи. В подальшому до лікаря психіатра возив позивачку пару разів на тиждень, вона постійно озирається, стала зажата, налякана.
ОСОБА_6 допитана в суді першої інстанції пояснила, що вона є сестрою позивачки, була свідком подій щодо завдання тілесних ушкоджень, бачила у сестри синці, садна. Зазначала, що такі дії зумовили дуже сильний стрес у позивачки, вона змінилась, боїться виходити сама на вулицю, намагається виходити лише з кимось у супроводі, постійно проходить лікування у психіатра, приймає ліки, боїться за себе та дітей, вона потребує консультацій з психіатром. Публікація на сайті інформації про подію та відповідні коментарі із викладенням її номеру телефону, образами на її ім`я, ще більше вплинуло на її стан.
За змістом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способами захисту особистих немайнових або майнових прав та інтересів, з якими особа має право звернутися до суду, зокрема, є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди.
Частиною 1 ст. 128 КПК України, особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння. Відповідно до ч. 7 ст.128 КПК України особа, яка не пред`явила цивільний позов в кримінальному провадженні, має право пред`явити його в порядку цивільного судочинства.
Згідно ч.6 ст.82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).
Статтею 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до частини другої цієї статті моральна шкода полягає:
1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;
2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів;
3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна;
4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Тлумачення статті 23 ЦК України свідчить, що вона є нормою, яка має поширюватися на будь-які цивільно-правові відносини, в яких тій чи іншій особі було завдано моральної шкоди. Це, зокрема, підтверджується тим, що законодавець вживає формулювання «особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав». Тобто можливість стягнення компенсації моральної шкоди ставиться в залежність не від того, що це передбачено нормою закону або положеннями договору, а від порушення цивільного права особи (див. ухвалу Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 листопада 2019 року в справі № 216/3521/16-ц (провадження № 61-28299св18), постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 червня 2022 року у справі № 569/20510/19 (провадження № 61-13787св20).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 01 вересня 2020 року у справі № 216/3521/16-ц (провадження № 14-714цс19) зроблено висновок, що «виходячи з положень статей 16 і 23 ЦК України та змісту права на відшкодування моральної шкоди в цілому як способу захисту суб`єктивного цивільного права, компенсація моральної шкоди повинна відбуватися у будь-якому випадку її спричинення – право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних норм цивільного законодавства».
Гроші виступають еквівалентом моральної шкоди. Грошові кошти, як загальний еквівалент всіх цінностей, в економічному розумінні «трансформують» шкоду в загальнодоступне вираження, а розмір відшкодування «обчислює» шкоду. Розмір визначеної компенсації повинен, хоча б наближено, бути мірою моральної шкоди та відновлення стану потерпілого. При визначенні компенсації моральної шкоди складність полягає у неможливості її обчислення за допомогою будь-якої грошової шкали чи прирівняння до іншого майнового еквіваленту. Тому грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною, і при її визначенні враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставин, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 травня 2022 року в справі № 487/6970/20 (провадження № 61 1132св22).
Абзац другий частини третьої статті 23 ЦК України, у якому вжитий термін «інші обставини, які мають істотне значення» саме тому і не визначає повний перелік цих обставин, оскільки вони можуть різнитися залежно від ситуації кожного потерпілого, особливості якої він доводить суду. Обсяг немайнових втрат потерпілого є відкритим, і в кожному конкретному випадку може бути доповнений обставиною, яка впливає на формування розміру грошового відшкодування цих втрат. Розмір відшкодування моральної шкоди перебуває у взаємозв`язку з фізичним болем, моральними стражданнями, іншими немайновими втратами, яких зазнала потерпіла особа, а не із виключністю переліку та кількістю обставин, які суд має врахувати (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 29 червня 2022 року в справі № 477/874/19 (провадження № 14-24цс21).
Аналогічні висновки викладені в постанові Верховного Суду від 01 березня 2023 року у справі № 496/1691/19 (провадження № 61-12320св22).
Відповідно до вимог ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим майновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоду, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкода завдана не з її вини.
Згідно з положеннями ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.
Отже, для покладення відповідальності на заподіювача майнової та моральної шкоди, необхідна сукупність таких обов`язкових умов: наявність шкоди, протиправність дій заподіювача шкоди, причинний зв`язок між протиправною поведінкою заподіювача і шкодою, вина в заподіянні шкоди.
Частиною 3статті 12 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Статтею 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.
Статтею 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Вироком Індустріального районного суду м. Харкова від 25.04.2025 року у справі №644/3645/25, визнано ОСОБА_2 визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення – проступку, передбаченого ч.1 ст. 296 КК України.
Зазначеним вироком встановлено, що 08.03.2025 приблизно о 22:30 годині, відповідач перебуваючи у громадському місці біля дитячого майданчику, що розташований біля житлового будинку АДРЕСА_2 , разом зі своїми знайомими ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_1 , вживали алкогольні напої. В подальшому, відповідач побачив, що між ОСОБА_5 та ОСОБА_1 , виникла сварка, в ході якої почалась штовханина та остання опинилась на землі, в положенні лежачи на спині обличчям до гори. Далі, відповідачем було вчинено протиправні дії щодо потерпілої ОСОБА_1 , вирок місить опис відповідних дій, внаслідок чого останній було спричинено моральну шкоду, а саме: шкода її психічному здоров`ю у вигляді емоційної невпевненості, втрати повноцінного побуту, відпочинку та сну, заниження самооцінки до пригніченого стану, погіршення її психологічного самопочуття, втрати позитивних емоцій.
Згідно висновку судово-медичної експертизи №22-с/25 п/п від 10.03.2025 ОСОБА_1 було завдано тілесні ушкодження у вигляді множинних синців, садна, які за ступенем тяжкості викликали незначні скороминущі наслідки тривалістю не більше 6-ти днів, і віднесені до легких тілесних ушкоджень.
Враховуючи викладене, беручи до уваги наявність прямого причинно-наслідкового зв`язку між кримінальним правопорушенням, вчиненим відповідачем, та заподіяною позивачу майновою і моральною шкодою, а також характер, інтенсивність і тривалість моральних страждань позивача та обсяг понесених нею матеріальних втрат, судова колегія погоджується з висновком суду про наявність правових підстав для задоволення вимог щодо стягнення з відповідача на користь позивача відповідної грошової компенсації матеріальної та моральної шкоди.
На підтвердження заподіяної відповідачем матеріальної шкоди у розмірі 1 557 грн ОСОБА_1 надала рецепти лікаря та квитанції про придбання лікарських засобів відповідно до призначеного лікування, що свідчить про обґрунтованість висновку суду щодо наявності підстав для відшкодування зазначених витрат.
Визначаючи розмір моральної шкоди суд виходить з характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат, їх тривалості, можливості відновлення. У справі встановлено, що з березня 2025 року позивач вживає заходів для відновлення свого фізичного та психічного стану, які спричинили суттєві зміни у повсякденному житті позивача, потребу у систематичному медикаментозному лікуванні, щомісячних консультаціях психіатра та допомозі сторонніх осіб, а також тривалі переживання, пов`язані з відчуттям загрози власному життю та життю дітей.
Суд першої інстанції обґрунтовано встановив, що дії відповідача, з яким позивачка раніше була знайома, носили неправомірний характер, та що відповідач не надавав жодної допомоги потерпілій після вчинення правопорушення і не визнавав своєї вини. Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд керувався принципами розумності, справедливості та співмірності, з урахуванням того, що компенсація повинна адекватно задовольняти немайнові потреби потерпілої особи, не призводячи до її безпідставного збагачення. Ураховуючи наведені обставини, суд дійшов обґрунтованого висновку про стягнення моральної шкоди з відповідача у розмірі 80 000 грн.
Водночас суд першої інстанції обґрунтовано відхилив доводи позивача щодо нібито розповсюдження інформації у месенджері Telegram, оскільки у матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, які б підтверджували, що зазначені дії вчинив саме відповідач.
Інші доводи апеляційної скарги, зводяться до незгоди з рішенням суду та переоцінки доказів у справі.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32.) Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бюрг та інші проти Франції» (Burg and others v. France), (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гору проти Греції» №2) [ВП], § 41» (Gorou v. Greece no.2).
Відповідно до статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки апеляційну скаргу залишено без задоволення, питання щодо перерозподілу судових витрат відповідно до статті 141 ІІПК України та Закону України «Про судовий збір» не вирішувалося.
Керуючись ст.367, п.1 ч.1 ст.374, ст.375, ст.382, ст.384 ЦПК України, апеляційній суд 
ПОСТАНОВИВ :
Апеляційну скаргу ОСОБА_3 , яка діє в інтересах ОСОБА_2 залишити без задоволення.
Рішення Індустріального районного суду м. Харкова від 19 листопада 2025 року – без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Головуючий          О. Ю. Тичкова

Судді          Ю.М. Мальований

Н.П.Пилипчук