Суддя Зайцева М. С. 
Справа № 644/8833/25 
Провадження № 2-о/644/25/26 
23.04.2026 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

 
23 квітня 2026 року Індустріальний районний суд м. Харкова в складі: головуючого - судді Зайцевої М.С., присяжних- Супрунової І.В., Скриннікова В.С., за участю секретаря – Селіхової А.В., заявниці- ОСОБА_1 , представника заявниці– Конопатського М.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові заяву ОСОБА_1 , заінтересовані особи– ІНФОРМАЦІЯ_1 , Міністерство оборони України, Військова частина НОМЕР_1 , Перший відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, про оголошення фізичної особи померлою,-

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про оголошення громадянина України, військовослужбовця, старшини 1 штурмової роти військової частини НОМЕР_1 сержанта ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який зник без вісті 03.03.2022 року під час виконання обов`язків військової служби пов`язаних із захистом територіальної цілісності та незалежності України під час відсічі агресії російських окупаційних військ, - померлим. Датою смерті вважати дату набрання законної сили рішенням суду. В обґрунтування  заяви зазначає, що сержант ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в період з 08 грудня 2017 року по 10 січня 2018 року безпосередньо приймав участь в антитерористичній операції (бойових діях), забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районі проведення антитерористичної операції у Донецькій та Луганській областях. З початку повномасштабного вторгнення рф в Україну 24 лютого 2022 року сержант ОСОБА_2 став на захист Батьківщини, вступивши до лав Збройних Сил України задля відсічі збройній агресії держави окупанта. Проте, 27.06.2022 року на її адресу від ІНФОРМАЦІЯ_3 надійшло Оповіщення сім`ї (близьких родичів) військовослужбовця, який зник безвісти, № ВОБ/675, в якому вказано, що її чоловік, ОСОБА_2 , сержант з матеріального забезпечення 1 штурмової роти військової частини НОМЕР_1 , 03.03.2022 року зник безвісти в Запорізькій області. Відповідно до витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_1 №237 від 14.06.2022 року «Про результати службового розслідування за фактом зникнення безвісти військовослужбовців 1 штурмової роти» вирішено старшину 1 штурмової роти військової частини НОМЕР_1 сержанта ОСОБА_2 вважати таким, що зник безвісти з 03.03.2022 року. Даним службовим розслідуванням виявлено, що ІНФОРМАЦІЯ_4 поблизу н.п. Розівка Запорізької області під час відходу особового складу 1 штурмової роти на раніше підготовлені позиції було втрачено зв`язок з військовослужбовцями і штурмової роти НОМЕР_1 , зокрема старшиною 1 штурмової роти військової частини НОМЕР_1 сержантом ОСОБА_2 . В ході проведення службового розслідування встановлено, що зникнення безвісти 03.03.2022 року старшини 1 штурмової роти військової частини НОМЕР_1 сержанта ОСОБА_2 трапилось під час виконання ним обов`язків військової служби, пов`язаних з захистом територіальної цілісності та незалежності України під час відсічі агресії російських окупаційних військ, не пов`язане з вчиненням ним кримінального чи адміністративного правопорушення та не являється особою яка добровільно здалася в полон, самовільно залишила військову частину, місце служби або дезертирувала. Вона, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , є дружиною зниклого безвісти за особливих обставин військовослужбовця старшини 1 штурмової роти військової частини НОМЕР_1 сержанта ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про одруження серії НОМЕР_2 від 26.09.1998 року, актовий запис №17, вже більше ніж три роки не має жодних відомостей про місце перебування свого чоловіка, який зник безвісти 03.03.2022 року під час участі в бойовій операції по захисту Батьківщини під час бойових дій в Запорізькій області. Тобто, у неї є особиста цивільну-правова заінтересованість у зміні правового стану ОСОБА_2 , адже між ними існують особисті та майнові правовідносини - матеріально-правовий зв`язок. Заявниця звернулася з даною заявою з метою реалізації права на оформлення спадкових прав та належних соціальних виплат.
В судовому засіданні заявниця підтримала заяву, просила її задовольнити.
Представник заявниці просив задовольнити заяву, вказавши, що заявниця має право на отримання грошового забезпечення, крім того, згідно з ч.5 ст.12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» військовослужбовцям, а також звільненим з військової служби особам, які стали особами з інвалідністю під час проходження військової служби, та членам їх сімей, які перебувають на їх утриманні, батькам та членам сімей військовослужбовців, які загинули (померли) або пропали безвісти під час проходження військової служби, надається 50-відсоткова знижка плати за користування житлом (квартирної плати) та плати за комунальні послуги (водопостачання, газ, електрична, теплова енергія та інші послуги) в жилих будинках усіх форм власності в межах встановлених норм, передбачених законодавством. При цьому, наразі на утриманні заявниці перебувають їх з ОСОБА_2 діти: неповнолітній син - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 та донька - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_7 . Вказане беззаперечно обумовлює необхідність отримання доходу у розмірі, достатньому для забезпечення фізичного і духовного розвитку дитини, а також побутових потреб родини. 
Представник заінтересованої особи ІНФОРМАЦІЯ_1 в судове засідання не прибув, повідомлявся належним чином та своєчасно, причини неявки не повідомив.
Представник заінтересованої особи Міністерства Оборони України - Ляшенко О.О. в судове засідання не прибув, подав письмові пояснення, в яких зазначив, що Міністерство Оборони вважає, що заява про оголошення фізичної особи померлою може бути задоволена після спливу шести місяців від дня закінчення активних бойових дій на місці (на території) ймовірної загибелі фізичної особи. Просить врахувати правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 грудня 2024 року по справі № 755/11021/22, розгляд справи проводити без участі представника.
Представник заінтересованої особи Військової частини НОМЕР_3 в судове засідання не прибув, повідомлявся належним чином та своєчасно, причини неявки не повідомив.
Представник заінтересованої особи Першого відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції в судове засідання не прибув, повідомлявся належним чином та своєчасно, причини неявки не повідомив.
Судом встановлено, що 26.09.1998 року Станичненською с/радою Нововодолазького району Харківської області зареєстровано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , що підтверджується копією свідоцтва про шлюб.
В шлюбі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 мають двох дітей: сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 та доньку - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , що підтверджується свідоцтвом про народження.
Сержант ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в період з 08 грудня 2017 року по 10 січня 2018 року безпосередньо приймав участь в антитерористичній операції (бойових діях), забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районі проведення антитерористичної операції у Донецькій та Луганській областях, що підтверджується довідкою військової частини НОМЕР_1 від 30.11.2020 року.
Відповідно до витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 14.06.2022 року про результати службового розслідування за фактом зникнення безвісті військовослужбовця ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 поблизу н.п. Розівка Запорізької області під час відходу особового складу 1 штурмової роти на раніше підготовлені позиції було втрачено зв`язок з військовослужбовцями 1 штурмової роти військової частини НОМЕР_1 , зокрема старшиною 1 штурмової роти військової частини НОМЕР_1 сержантом ОСОБА_6 . В ході проведення службового розслідування встановлено, що зникнення безвісти 03.03.2022 року старшини 1 штурмової роти військової частини НОМЕР_1 сержанта ОСОБА_3 трапилось під час виконання ним обов`язків військової служби, пов`язаних з захистом територіальної цілісності та незалежності України під час відсічі агресії російських окупаційних військ, не пов`язане з вчиненням ним кримінального чи адміністративного правопорушення та не являється особою яка добровільно здалася в полон, самовільно залишила військову частину, місце служби або дезертирувала. 
Відповідно до акту службового розслідування Військової частини НОМЕР_1 від 14.06.2022 року, 03.03.2022 року поблизу н.п. Розівка Запорізької області під час відходу особового складу 1 штурмової роти на раніше підготовлені позиції було втрачено зв`язок з військовослужбовцями 1 штурмової роти військової частини НОМЕР_1 , зокрема старшиною 1 штурмової роти військової частини НОМЕР_1 сержантом ОСОБА_6 . Вказані обставини були встановлені під час проведення службового розслідування та підтверджені поясненнями гранатометника солдата ОСОБА_7 , гранатометника солдата ОСОБА_8 . Зникнення безвісти 03.03.2022 року ОСОБА_2 трапилось під час виконання ним обов`язків військової служби, пов`язаних з захистом територіальної цілісності та незалежності України під час відсічі агресії російських окупаційних військ, не пов`язане з вчиненням ним кримінального чи адміністративного правопорушення та не являється особою яка добровільно здалася в полон, самовільно залишила військову частину, місце служби або дезертирувала. 
Наказом командира Військової частини НОМЕР_1 від 14.06.2022 року, ОСОБА_2 вважати таким, що зник безвісті з 03.03.2022 року. 
Згідно сповіщення сім`ї від 27.06.2022 року, було сповіщено ОСОБА_1 про те, що сержант з матеріального забезпечення штурмової роти 03.03.2022 року зник безвісті в Запорізькій області.
Згідно з пунктом 3 частини другої статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про визнання фізичної особи безвісно відсутньою чи оголошення її померлою.
Відповідно до частини першої статті 306 ЦПК України у заяві про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою повинно бути зазначено: для якої мети необхідно заявникові визнати фізичну особу безвісно відсутньою або оголосити її померлою; обставини, що підтверджують безвісну відсутність фізичної особи, або обставини, що загрожували смертю фізичній особі, яка пропала безвісти, або обставини, що дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку.
Згідно ч. 2, 3 ст. 46 ЦК України, фізична особа, яка пропала безвісти у зв`язку з воєнними діями, збройним конфліктом, може бути оголошена судом померлою після спливу двох років від дня закінчення воєнних дій. З урахуванням конкретних обставин справи суд може оголосити фізичну особу померлою і до спливу цього строку, але не раніше спливу шести місяців. Фізична особа оголошується померлою від дня набрання законної сили рішенням суду про це. Фізична особа, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави припустити її загибель від певного нещасного випадку або у зв`язку з воєнними діями, збройним конфліктом, може бути оголошена померлою від дня її вірогідної смерті.
Згідно статті 1 Закону України «Про оборону України», район воєнних (бойових) дій - визначена рішенням Головнокомандувача Збройних Сил України частина сухопутної території України, повітряного або/та водного простору, на якій впродовж певного часу ведуться або/та можуть вестися воєнні (бойові) дії. Бойові дії - форма застосування з`єднань, військових частин, підрозділів (інших сил і засобів) Збройних Сил України, інших складових сил оборони, а також поліції особливого призначення Національної поліції України для вирішення бойових (спеціальних) завдань в операціях або самостійно під час відсічі збройної агресії проти України або ліквідації (нейтралізації) збройного конфлікту, виконання інших завдань із застосуванням будь-яких видів зброї (озброєння).
Статтею 47 ЦК України визначено, що правові наслідки оголошення фізичної особи померлою прирівнюються до правових наслідків, які настають у разі смерті.
Особливістю цієї категорії справ є те, що висновок суду про оголошення громадянина померлим ґрунтується на юридичному припущенні смерті особи.
Особа може бути оголошена в судовому порядку померлою у разі встановлення обставин, на підставі яких суд робить вірогідне припущення про смерть цієї особи. На цьому наголошено, зокрема, у постановах Верховного Суду від 31 травня 2023 року у справі № 177/11/20, від 07 листопада 2023 року у справі № 607/159/23.
У постановах від 26 квітня 2023 року у справі № 337/3725/22, від 29 березня 2023 року у справі № 753/8033/22 Верховний Суд дійшов висновків, що підставою для встановлення факту смерті є підтверджені доказами обставини, які свідчать про смерть громадянина в певний час і за певних обставин. Доказами, що підтверджують факт смерті особи в умовах воєнного стану або на тимчасово окупованій території України, можуть бути зокрема письмові докази; речові докази, у тому числі звуко- і відеозаписи; висновки експертів; копії лікарського свідоцтва/довідки про смерть; показання свідків, що можуть підтвердити ті обставини, на які посилається заявник; довідки з військкомату або від командира військової частини (у випадку загибелі військовослужбовців); заяви до правоохоронних органів про зникнення особи, в тому числі при обставинах, що загрожували їй смертю.
Вказаний перелік доказів не є вичерпним та може бути конкретизований у кожній справі залежно від встановлених у ній обставин.
Подібні висновки висловлені у постанові Верховного Суду від 25 жовтня 2023 року справі № 607/1612/23(провадження № 61-6323св23).
У правовому контексті оголошення фізичної особи померлою є припущенням її смерті, що має наслідком припинення правосуб`єктності. Суд під час оголошення фізичної особи померлою достеменно не може встановити факт її смерті, а лише припускає це на підставі непрямих доказів або у зв`язку із тривалою безвісною відсутністю.
Законодавець розрізняє дві підстави оголошення судом фізичної особи померлою: загальну та спеціальну.
Відповідно до частини першої статті 46 ЦК України фізична особа може бути оголошена судом померлою, якщо у місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування протягом трьох років, а якщо вона пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку, протягом шести місяців, а за можливості вважати фізичну особу загиблою від певного нещасного випадку або інших обставин внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру протягом одного місяця після завершення роботи спеціальної комісії, утвореної внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.
За змістом частини другої статті 46 ЦК України фізична особа, яка пропала безвісти у зв`язку з воєнними діями, збройним конфліктом, може бути оголошена судом померлою після спливу двох років від дня закінчення воєнних дій. З урахуванням конкретних обставин справи суд може оголосити фізичну особу померлою і до спливу цього строку, але не раніше спливу шести місяців.
У частині першій статті 46 ЦК України міститься загальна норма: «фізична особа може бути оголошена судом померлою, якщо у місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування протягом трьох років» та дві спеціальні: «якщо вона пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку, протягом шести місяців» та «за можливості вважати фізичну особу загиблою від певного нещасного випадку або інших обставин внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру протягом одного місяця після завершення роботи спеціальної комісії, утвореної внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру».
У частині другій статті 46 ЦК України законодавець навів дві спеціальні норми: «фізична особа, яка пропала безвісти у зв`язку з воєнними діями, збройним конфліктом, може бути оголошена судом померлою після спливу двох років від дня закінчення воєнних дій» (речення перше) та «з урахуванням конкретних обставин справи суд може оголосити фізичну особу померлою і до спливу цього строку, але не раніше спливу шести місяців» (речення друге).
Відповідно до Рішення Конституційного Суду України (другий сенат) від 18 червня 2020 року № 5-р(ІІ)/2020 принцип верховенства права (правовладдя) вимагає суддівської дії у ситуаціях, коли співіснують суперечливі норми одного ієрархічного рівня. У таких ситуаціях до судів різних видів юрисдикції висунуто вимогу застосовувати класичні для юридичної практики формули (принципи): «закон пізніший має перевагу над давнішим» (lex posterior derogat priori); «закон спеціальний має перевагу над загальним» (lex specialis derogat generali); «закон загальний пізніший не має переваги над спеціальним давнішим» (lex posterior generalis non derogat priori speciali). Якщо суд не застосовує цих формул (принципів) за обставин, що вимагають від нього їх застосування, то принцип верховенства права (правовладдя) втрачає свою дієвість.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 15 лютого 2023 року у справі № 910/18214/19 також звертала увагу на співвідношення між загальною та спеціальною нормою. Так, спеціальна норма встановлює правила, які підлягають застосуванню у певних випадках, визначених такою нормою права, а загальна норма встановлює правила, які підлягають застосуванню у всіх випадках, крім тих, на які поширюється гіпотеза спеціальної норми. Тому загальна та спеціальна норми не суперечать одна одній, а встановлюють системне законодавче регулювання.
Законодавець запроваджує спеціальну цивільно-правову норму з метою конкретизації, деталізації та диференціації правового регулювання цивільних відносин в межах їх загального роду. Спеціальна норма походить від загальної і тісно з нею пов`язана.
Відповідно у ситуації, коли внаслідок збройної агресії рф проти України фізична особа пропала безвісти, суд має право оголосити цю фізичну особу померлою відповідно до частини другої статті 46 ЦК України саме на підставі цих приписів (за умови доведеності зазначених обставин), використовуючи ці норми як спеціальні.
При цьому, приписи частини другої статті 46 ЦК України пов`язують оголошення фізичної особи померлою у зв`язку з воєнними діями, збройним конфліктом, а не у зв`язку з воєнним станом як таким.
Потрібно наголосити на тому, що законодавець розмежовує категорії «воєнні дії», «збройний конфлікт» і «воєнний стан». Частина друга статті 46 ЦК України послуговується категоріями «воєнні дії» і «збройний конфлікт», а не «воєнний стан». Тому немає підстав пов`язувати початок перебігу строків, зазначених у частині другій статті 46 ЦК України, із введенням, припиненням або скасуванням воєнного стану в Україні.
Речення друге частини другої статті 46 ЦК України не конкретизує обставини, за яких суд може застосувати скорочений шестимісячний строк замість дворічного, зазначеного у реченні першому цієї частини. Водночас суд може послатися на шестимісячний строк у разі наявності істотних підстав для припущення, що фізична особа загинула внаслідок воєнних дій, збройного конфлікту, і без обґрунтованих підстав очікувати, що з часом обставини зміняться або з`являться нові дані щодо місцезнаходження цієї особи.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 11 грудня 2024 року у справі № 755/11021/22 виснувала, що шість місяців, які визначені в реченні другому частини другої статті 46 ЦК України, мають відраховуватися від дня закінчення активних бойових дій на місці (на території) ймовірної загибелі фізичної особи, що дозволятиме надати правову охорону людям, які постраждали від війни та у яких у зв`язку з вірогідною смертю зниклої фізичної особи виникають певні цивільні права та правомірні інтереси, і забезпечуватиме правову справедливість. Конкретні воєнні дії мають територіальну і часову характеристики. Джерелом офіційної інформації про ці характеристики є Перелік територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією, затверджений наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22 грудня 2022 року № 309 (далі Наказ № 309). У цьому Наказі № 309 зазначені (1) території, на яких ведуться (велися) бойові дії, зокрема: (а) території можливих бойових дій; (б) території активних бойових дій; (в) території активних бойових дій, на яких функціонують державні електронні інформаційні ресурси; (2) тимчасово окуповані рф території України. До того ж цей Наказ містить інформацію про дату початку та завершення бойових дій на відповідній території. Отже, суди можуть використовувати дані, зокрема з Наказу № 309, для визначення часових характеристик ведення воєнних дій на конкретній території України.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 11 грудня 2024 року у справі № 755/11021/22 наголосила на тому, що у частині другій статті 46 ЦК України йдеться про воєнні дії, збройний конфлікт, а не про воєнний стан. Не можна тлумачити цей припис як такий, що його можливо застосувати стосовно оголошення особи померлою винятково після скасування воєнного стану на усій території України. Також не можна відраховувати шестимісячний строк, передбачений частиною другою статті 46 ЦК України, від дати ймовірної загибелі фізичної особи на території ведення активних бойових дій, оскільки внаслідок триваючих активних бойових дій ситуація на певній території може бути невизначеною та непередбачуваною. Зокрема, зв`язок із особою може перерватися з різних причин, особа може бути змушена змінити місце постійного проживання, перебування або потрапити в полон, що ускладнює встановлення обставин її зникнення. В умовах воєнних дій, збройного конфлікту часто бракує достовірної інформації, що унеможливлює навіть гіпотетичне визначення дати ймовірної загибелі, а відтак і об`єктивне обчислення строків для оголошення особи померлою. Шестимісячний строк, який у цьому випадку обраховується з дня закінчення активних бойових дій, виконує функцію своєрідного запобіжника, спрямованого на захист прав та інтересів фізичної особи, яка може перебувати в невідомому місці або тимчасово не мати змоги вийти на зв`язок з різних причин, пов`язаних з обставинами воєнних дій, збройного конфлікту. Така правова гарантія запобігає передчасному оголошенню особи померлою, враховуючи, що в умовах війни можуть бути численні фактори, які заважають встановленню фактичного місця перебування людини. Цей строк забезпечує можливість з`ясування додаткових обставин або отримання нової інформації про зниклу особу, що сприяє уникненню помилкових судових рішень, які могли б призвести до негативних правових наслідків для самої особи, її родичів і суспільства загалом. Велика Палата Верховного Суду звернула увагу, що з урахуванням конкретних обставин справи суд може розпочати відлік шестимісячного строку для оголошення особи померлою від дня настання події, яка спричинила загибель фізичної особи, у разі якщо ця подія відбулася за межами території ведення активних бойових дій, проте є наслідком воєнних дій.
Судом встановлено, що заявниця ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про оголошення померлим ОСОБА_2 внаслідок виконання ним обов`язків військової служби, пов`язаних із захистом територіальної цілісності та незалежності України в районі н.п. Розівка Запорізької області 03.03.2022 року.
Згідно Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, затвердженого Наказом Міністерства розвитку громад та територій України 28 лютого 2025 року № 376, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 11 березня 2025 року за № 380/43786, с-ще Розівка Розівської селищної територіальної громади Пологівського району Запорізької області, з 03.03.2022 року і по даний час є тимчасово окупованою територією. Станом як на 03.03.2022 року, тобто станом на день можливої загибелі ОСОБА_2 , так і станом на теперішній час с-ще Розівка Розівської селищної територіальної громади Пологівського району Запорізької області є тимчасово окупованою територією. 
Аналогічна інформація містилася в Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, затвердженого Наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22.12.2022 № 309, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 23 грудня 2022 р. за № 1668/39004, який втратив чинність 20.03.2025 року.
Беручи до уваги вищевикладене, суд дійшов до висновку, що місце можливої загибелі ОСОБА_2 з 03.03.2022 року і по даний час є тимчасово окупованою територією, тобто територією, на якій не закінчились воєнні дії. При цьому, суд бере до уваги, що станом на 03.03.2022 року, тобто станом на день можливої загибелі ОСОБА_2 , с-ще Розівка Розівської селищної територіальної громади Пологівського району Запорізької області вже було тимчасово окупованою територією, однак бойові дії на цій території проводились для забезпечення заходів пов`язаних з захистом територіальної цілісності та незалежності України під час відсічі агресії російських окупаційних військ на території Запорізької області, як це зазначено в Акті службового розслідування. Отже, як на день можливої загибелі ОСОБА_2 , так і протягом наступного часу, с-ще Розівка Розівської селищної територіальної громади Пологівського району Запорізької області є територією воєнних дій. 
Оскільки населений пункт Розівка Запорізької області, де зник безвісті ОСОБА_2 , наразі є тимчасово окупованою територією, висновок про те, що воєнні дії на зазначеній території закінчились, є безпідставним.
Суд бере до уваги, що внаслідок тимчасової окупації в районі вказаного вище населеного пункту може бути невизначеною та непередбачуваною, що ускладнює встановлення обставин зникнення особи. В умовах воєнних дій, збройного конфлікту часто бракує достовірної інформації, що унеможливлює визначення дати ймовірної загибелі, а відтак і об`єктивне обчислення строків для оголошення особи померлою. Особа може перебувати в невідомому місці або тимчасово не мати змоги вийти на зв`язок з різних причин, пов`язаних з обставинами воєнних дій. В умовах війни можуть бути численні фактори, які заважають встановленню фактичного місця перебування людини. 
У зв`язку з викладеним, з урахуванням конкретних обставин справи, суд може розпочати відлік шестимісячного строку для оголошення ОСОБА_2 померлим від дня закінчення воєнних дій на вказаній території.
Крім того, заявницею та її представником не надано суду будь яких достовірних доказів про ймовірність того, що ОСОБА_2 саме загинув внаслідок бойових дій (покази свідків, медичні документи, акт про смерть, лікарське свідоцтво про смерть, документи видані медичними закладами, що розташовані на тимчасово окупованій території тощо). Зміст наданих заявницею доказів свідчить про те, що ОСОБА_2 зник безвісти, але це не означає що він саме загинув, адже він міг потрапити до полону, або зникнути за інших обставин. Вказане унеможливлює встановлення факту смерті ОСОБА_2 за певних обставин. Долучений до справи акт службового розслідування, витяг з наказу командира військової частини НОМЕР_1 , сповіщення сім`ї, достеменно підтверджують факт зникнення ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_4 безвісті під час виконання ним обов`язків військової служби, але не факт його смерті (загибелі) у цей день.
На підставі вищевикладеного, що з 03.03.2022 року, тобто з дати можливої загибелі ОСОБА_2 , не закінчились воєнні дії на території можливої загибелі ОСОБА_2 і не сплив 6 місячний строк, зазначений в ч. 2 ст. 46 ЦК України,суд дійшов до висновку про відмову в задоволенні заяви про оголошення особи померлою. Заяву про оголошення особи померлою подано передчасно. 
Беручи до уваги вищевикладене, відсутність правових підстав і доказів для задоволення заяви про оголошення померлим ОСОБА_2 , суд відмовляє в задоволенні заяви про оголошення померлим ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , під час виконання обов`язків військової служби пов`язаних із захистом територіальної цілісності та незалежності України під час відсічі агресії російських окупаційних військ.
Керуючись ст.ст.10, 76-81, 263, 264, 265, 268, 293, 305-309, 351, 352, 354, 355ЦПК України, суд-
В И Р І Ш И В:
В задоволенні заяви ОСОБА_1 , заінтересовані особи– ІНФОРМАЦІЯ_1 , Міністерство оборони України, Військова частина НОМЕР_1 , Перший відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, про оголошення померлим ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ,- ВІДМОВИТИ.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Харківського апеляційного судупротягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя Зайцева М.С.

Присяжні: Супрунова І.В.

Скринніков В.С.