Справа № 569/22289/25

Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 березня 2026 року м.Рівне
Рівненський міський суд Рівненської області
в складі головуючого судді Бучко Т.М.
секретар судового засідання Дем`янчук Н.В.
з участю представника позивача ОСОБА_1 
представника відповідача ОСОБА_2 
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення грошових коштів за розпискою,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача грошові кошти в розмірі 8260,39 євро, що станом на 15 жовтня 2025 року еквівалентно 398443,21 грн, витрати на оплату судового збору у розмірі 3984,43 грн та витрати на правову допомогу в розмірі 15000 грн.
В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що ОСОБА_4 отримав від нього грошові кошти в сумі 9004 євро та 3100 доларів США, зобов?язуючись повернути їх по вимозі. Факт отримання зазначених коштів підтверджено власноруч написаною відповідачем розпискою. На його вимогу про повне погашення боргу відповідач здійснив часткове погашення заборгованості на загальну суму 4000 доларів США. Однак, відповідач свої зобов`язання в повному обсязі не виконав, а залишок заборгованості станом на 15 жовтня 2025 року так і не був погашений. Загальна сума заборгованості, з урахуванням повернення відповідачем коштів у доларах США та їх конвертації у євро за офіційним курсом Національногно банку України на відповідні дати, становить 8260,39 євро.
Заочним рішенням від 02 грудня 2025 року суд задовольнив позов ОСОБА_3 та стягнув з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 грошові кошти у розмірі 8260,39 євро.
Ухвалою від 06 лютого 2026 року суд поновив ОСОБА_4 строк на подання заяви про перегляд заочного рішення, заяву про перегляд заочного рішення задовольнив, скасував заочне рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 02 грудня 2025 року та призначив справу до розгялду за правилами спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.
Ухвалою від 20 лютого 2026 року суд задовольнив заяву ОСОБА_3 про забезпечення позову.
В судовому засіданні представник позивача позов підтримав та пояснив, що між сторонами існували фінансові відносини, вони вели спільні бізнесові проекти. Відповідач неодноразово брав у позивача гроші під розписку. За однією із розписок відповідач отримав у позику 9004 євро та 3100 доларів США. Кошти відповідач повертав частинами, наявність боргу визнавав, навіть надав в рахунок боргу транспортний засіб.
Представник відповідача позов не визнав та пояснив, що відповідач заперечує укладення спірного договору позики. Розписка не підтверджує укладення між сторонами договору позики, оскільки не містить дати її написання, а отже, немає моменту виникнення боргових зобов`язань, що позбавляє відповідача можливості заявити строк позовної давності. Між сторонами дійсно існували бізнесові відносини, спільну діяльність вони ніяким чином не оформляли, разом вкладали гроші у проекти, а прибуток ділили між собою. Гроші, вказані у розписці, були спрямовані на купівлю пивних кегів. Відповідач надавав позивачу декілька розписок і не може ствердити, що кошти повертав саме за розпискою, яка наявна в матеріалах справи. 
Суд, заслухавши пояснення сторін, з`ясувавши обставини та дослідивши наявні у справі докази, дійшов таких висновків.
За змістом розписки, підписаної ОСОБА_4 , відповідач підтвердив, що винен ОСОБА_3 9004 євро та 3100 доларів США, які зобов`язується повернути по вимозі. 
Розписка також містить відомості про повернення відповідачем коштів в сумі 1000 доларів США 24 липня 2019 року, в сумі 1000 доларів США 10 вересня 2019 року, в сумі 500 доларів США 01 листопада 2019 року, в сумі 1000 доларів США 23 лютого 2021 року та в сумі 500 доларів США 14 травня 2021 року.
Частиною першою статті 15 Цивільного кодексу України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно з ч.1 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Відповідно до ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. 
На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ч.2 ст.1047 ЦК України).
Згідно з ч.1 ст.1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. 
За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. 
Відповідно до ч.1 ст.509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Стаття 526 ЦК України встановлює загальні умови виконання зобов`язань та закріплює основний принцип виконання зобов`язань - принцип належного виконання, що стосується як суб`єктів, так і предмета, строку чи терміну, місця і способу виконання (ст.527-545 ЦК України).
За змістом ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Однією з умов належного виконання зобов`язання є його виконання належними суб`єктами.
Відповідно до ч.1 ст.510 ЦК України, сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор.
Згідно з ч.1 ст.527 ЦК України, боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.
За приписами ч.3 ст.530 ЦК України, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час, крім випадків, установлених законом про банки і банківську діяльність. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.
З розписки, підписаної ОСОБА_4 , встановлено, що він взяв на себе зобов`язання повернути ОСОБА_3 грошові кошти в сумі 9004 євро та 3100 доларів США.
Зобов`язання з повернення позивачу коштів відповідач підтвердив своїм підписом. Про проведення судової експертизи з метою встановлення справжності підпису у розписці відповідач не клопотав. У судовому засіданні представник відповідача підтвердив, що відповідач не заперечує факту написання розписки.
З розписки також встановлено, що відповідач виконував свій обов`язок частинами, здійснивши повернення коштів у загальній сумі 4000 доларів США. Доводи представника відповідача, що кошти відповідач повертав за іншими розписками, суд до уваги не приймає, оскільки доказів на підтвердження вказаної обставини суду не надано. 
Заперечення проти позову представник відповідача мотивує тим, що розписка не підтверджує позики. Разом з тим, відсутність у розписці прямої вказівки на те, що грошові кошти були взяті у борг (позику) не є підставою для висновку про відсутність зобов`язань з повернення грошових коштів. Відповідач взяв на себе зобов`язання повернути позивачу грошові кошти, а отже, зобов`язаний виконати свій обов`язок належним чином. Докази на спростування розміру заборгованості за розпискою у справі відсутні.
Посилання представник відповідача на неможливість заявити про сплив позовної давності не заслуговують на увагу. Останнє часткове повернення коштів за розпискою відповідач здійснив 14 травня 2021 року. З огляду на продовження позовної давності на строк дії карантину та зупинення перебігу позовної давності на строк дії воєнного стану, позивач звернувся до суду з вимогою про стягнення грошових коштів за розпискою в межах строку позовної давності. 
Оскільки відповідач не виконав належним чином обов`язок з повернення позивачу грошових коштів за розпискою, наявні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості у розмірі 8260,39 євро, а отже, позов належить задовольнити. 
За правилами ст.141 ЦПК України, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача понесені ним документально підтверджені витрати на оплату судового збору в сумі 3984,43 грн. Відповідно до ч.2 ст.141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, серед іншого, витрати на професійну правничу допомогу (ч.2 ст.133 ЦПК України). 
За приписами ч.1, 2 ст.137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. 
Відповідно до ч.8 ст.141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про цевідповідну заяву. 
Позивач просить стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу в сумі 15000 грн, однак доказів на підтвердження розміру понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу матеріали справи не містять. Заява про подання таких доказів в порядку ч.8 ст.141 ЦПК України у справі відсутня, а тому відсутні підстави для стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу в сумі 15000 грн.

На підставі наведеного та керуючись ст.10, 12, 89, 141, 258, 263-265, 273, 353, 354 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення грошових коштів за розпискою задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 грошові кошти у розмірі 8260 (вісім тисяч двісті шістдесят) євро 39 евроцентів.
Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 3984 (три тисячі дев`ятсот вісімдесят чотири) грн 43 коп у відшкодування судових витрат.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Рівненського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Сторони у справі :
позивач - ОСОБА_3 , місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ;
відповідач - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; останнє відоме місце реєстрації: АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_2 .
Повне судове рішення складене 17 березня 2026 року.

Суддя