Справа № 341/590/25 
Провадження № 22-ц/4808/89/26 
Головуючий у 1 інстанції Аннишин С. І. 
Суддя-доповідач Василишин Л. В. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 лютого 2026 року м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський апеляційний суд у складі:
головуючої (суддя-доповідач)  Василишин Л. В.,
суддів:     Баркова В. М., Пнівчук О.В.
секретаря     Шемрай Н.Б.
за участю апелянта ОСОБА_1 , представника апелянта адвоката Кота В.Ю.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скарг у  ОСОБА_1 на рішення Галицького районного суду Івано-Франківської області від 27 жовтня 2025 року, ухвалене у складі судді Аннишина С. І. в місті Галичі, у справіза позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Орган опіки і піклування виконавчого комітету Бісковицької сільської ради Львівської області, ІНФОРМАЦІЯ_1 , про визначення місця проживання малолітніх дітей та встановлення факту самостійного виховання та утримання дітей батьком без участі матері,
в с т а н о в и в:
Короткий зміст позовних вимог
У квітні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 , третя особа: Орган опіки і піклування виконавчого комітету Бісковицької сільської ради Львівської області, про визначення місця проживання неповнолітніх дітей.
В обґрунтування позову зазначав, що він перебував у шлюбі з відповідачкою. У 2023 році шлюб між ними розірвано. За період шлюбних відносин у них народилося двоє дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Після розірвання шлюбу відповідачка виїхала за кордон, а діти залишилися проживати з батьком. Станом на момент звернення до суду відповідачка проживає окремо, місце її проживання невідоме. Вихованням та утриманням дітей на цей час займається виключно він. Також за час відсутності відповідачки, в догляді за дітьми допомагає його мати, що проживає разом з ним та дітьми.
Відповідачка час від часу дзвонить до нього та ніби хоче забрати дітей до себе, але не повідомляє де проживає, чи має можливість піклуватися про них.
Уважає, що відповідачка не може дати дітям ані належного виховання та розвитку, ані матеріального забезпечення, оскільки не працює, не має сталого місця проживання та достатніх коштів для забезпечення нормальних умов проживання. Водночас він усвідомлює свою відповідальність за виховання дітей, створює для них належні матеріально-побутові умови проживання, отримує сталий дохід, а тому проживання дітей із ним відповідає їх інтересам.
Враховуючи заяву про збільшення позовних вимог, позивач просив суд визначити місце проживання малолітніх дітей - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , із ним; встановити факт того, що він самостійно виховує та утримує малолітніх дітей, без участі ОСОБА_2 . Встановлення вказаного факту дасть йому змогу отримати право на відстрочку від призову під час мобілізації.
Ухвалою Галицького районного суду Івано-Франківської області від 25 квітня 2025 року залучено до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Короткий зміст оскаржуваного рішення суду
Рішенням Галицького районного суду Івано-Франківської області від 27 жовтня 2025 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 до  ОСОБА_2 , треті особи: Орган опіки і піклування виконавчого комітету Бісковицької сільської ради Львівської області, ІНФОРМАЦІЯ_1 , про визначення місця проживання малолітніх дітей та встановлення факту самостійного виховання та утримання дітей батьком без участі матері.
Відмовляючи у задоволенні вимоги про визначення місця проживання дітей із позивачем, суд першої інстанції вказав на те, що останнім не доведено, що на час звернення до суду із цим позовом, порушені його права як батька, оскільки діти проживали і продовжуть проживати з ним, матір дітей не вимагала та не вимагає зміни місця проживання дітей, що свідчить про відсутність спору між сторонами у цій частині.
Що стосується вимоги про встановлення факту самостійного виховання та утримання дітей без участі матері, то суд зазначив, що матеріалами справи не встановлено обставин, які би беззаперечно свідчили про те, що відповідачка не здатна виконувати свої батьківські обов`язки щодо дітей. Ті обставини, що відповідачка проживає окремо, самоусунулася від виховання дітей не свідчить про те, що позивач самостійно виховує їх, оскільки вказані обставини не позбавляють матір дітей батьківських прав і не залишають їх без материнського виховання. Отже, суд виснував про відсутність необхідних та достатніх умов для задоволення позову у цій частині.
Короткий зміст та узагальнюючі доводи апеляційної скарги
ОСОБА_1 на рішення суду подав апеляційну скаргу, в якій посилається на його незаконність та необґрунтованість, порушення судом норм матеріального та процесуального права. 
Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції під час ухвалення оскаржуваного рішення дійшов помилкового висновку про те, що між ним та відповідачкою відсутній спір щодо місця проживання їхніх малолітніх дітей. Так, статтею 160 СК України передбачено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років визначається за згодою батьків. Водночас у матеріалах справи відсутній будь-який документ, в якому була би закріплена згода відповідачки на визначення місця проживання дітей із ним, а тому невідомо на підставі яких доказів суд дійшов вказаного висновку.
Крім того апелянт уважає, що саме по собі пред`явлення ним позову свідчить про те, що між сторонами наявні неврегульовані питання щодо визначення місця проживання дітей.
Також, на думку апелянта, суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні помилково зіслався на пояснення начальника служби у справах дітей Бісковицької сільської ради, яка провела телефонну розмову з відповідачкою, під час якої остання нібито не заперечувала щодо проживання дітей з батьком, оскільки відповідачці не було відомо про існування цього спору, будь-яких ухвал суду вона не отримувала, свою позицію безпосередньо суду не висловлювала.
Апелянт також вказує на те, що суд першої інстанції, ухвалюючи оскаржуване рішення взагалі не врахував ставлення матері до дітей, а саме те, що діти фактично її не знають, оскільки вона залишила їх у двохрічному віці та з того часу не виконує свої батьківські обов`язки. Відповідно якщо його буде мобілізовано будуть порушені права дітей, з якими він проживає тривалий час, так як відповідачка доходів, місця проживання та реєстрації не має, а тому проживання дітей із нею може призвести до вкрай негативних та непередбачуваних психологічних травм для дітей.
Окрім цього, суд не надав оцінку поданим ним доказам, зокрема довідці із закладу дошкільної освіти, який відвідують діти, та відповідно до якої вихователі закладу не бачили матері дітей, не спілкувалися з нею, характеристиці, в якій зазначено, що він сам виховує дітей, а також висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Бісковицької сільської ради Львівської області щодо доцільності визначення місця проживання із ним.
Враховуючи викладене, апелянт просить оскаржуване рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити.
Позиція інших учасників справи
Учасники справи своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалися, що відповідно до частини третьої статті 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку.
Заяви (клопотання) учасників справи
У судовому засіданні апелянт та його представник вимоги скарги підтримали, просили таку задовольнити.
Відповідачка та представники третіх осіб у судове засідання не з`явилися, були повідомлені судом про дату, час та місце розгляду справи.
Позиція Івано-Франківського апеляційного суду
Згідно зі статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній та додатково поданими доказами, перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення апелянта та його представника, перевіривши законність та обґрунтованість рішення місцевого суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення.
Фактичні обставини справи
Судом встановлено, що згідно з рішенням Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 23 червня 2023 року розірвано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований 30 січня 2021 року у Самбірському районному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів), актовий запис № 1 (а.с. 9).
Сторони є батьками малолітніх дітей - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 07 квітня 2023 року та свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 від 07 квітня 2023 року (а.с. 10-11).
Згідно з Витягами з реєстру територіальної громади місце проживання малолітніх дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4 зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 . За цією адресою також зареєстровано місце проживання ОСОБА_1 (а.с. 12, 13, 7).
Відповідно до акта обстеження матеріально-побутових умов проживання від 20 березня 2025 року № 151, складеного комісією уповноважених осіб Бісковицької сільської ради, в будинку за адресою: АДРЕСА_1 зареєстрований та проживає ОСОБА_1 разом з дітьми ОСОБА_4 та ОСОБА_3 . В будинку є три житлові кімнати, кухня, коридор, веранда, будинок газифікований. В цьому будинку також обладнана кімната для дітей. ОСОБА_1 розлучений, ніде не працює, займається тимчасовими заробітками та особистим сільським господарством (а.с. 17).
Згідно з довідкою виконавчого комітету Бісковицької сільської ради Самбірського району Львівської області від 18 березня 2025 року № 186 ОСОБА_1 є платником батьківської плати за харчування своїх дітей ОСОБА_5 та ОСОБА_3 , які відвідують «ЗДО «Краплинка» с. Воля Баранецька» (а.с. 14).
Відповідно до довідки Філії «Заклад Дошкільної Освіти «Краплинка» с. Воля- Баранецька про участь батька дітей дошкільного віку у житті ЗДО, ОСОБА_4 та ОСОБА_3 регулярно відвідують заклад дошкільної освіти. Діти завжди охайні, доглянуті. У вихованні дітей бере участь тато. Батько відвідує святкові заходи за участю дітей. За період відвідування дитячого закладу вихователі та співробітники дитячого садка матір хлопчиків не бачили та не спілкувалися з нею. Зі слів вихователя групи мати ні в телефонних розмовах, ні в соціальних мережах не цікавилася адаптаційним періодом та повсякденним життям синів (а.с. 15).
Згідно з характеристикою, виданою філією «Заклад Дошкільної Освіти «Краплинка» с. Воля-Баранецька» ОСОБА_6 та ОСОБА_3 відвідують заклад дошкільної освіти з 20 вересня 2023 року. Адаптаційний період у хлопчиків пройшов гарно. Хлопчики із задоволенням відвідують дитячий садок. Діти спокійні, ввічливі, добрі, люблять бавитися з однолітками. У вихованні дітей бере участь тато. За період відвідування дитячого закладу вихователі та співробітники дитячого садка, матір хлопчиків не бачили та не спілкувалися з нею (а.с. 16).
Згідно з договором підряду на виконання ремонтних робіт № 271124-2 від 27 листопада 2024 року ОСОБА_1 зобов`язався виконати ремонтні роботи у с. Поляниця Надвірнянського району Івано-Франківської області, строк дії договору – до 31.12.2024, договірна вартість робіт – 30 000 грн (а.с. 19).
Відповідно до характеристики від 20 березня 2023 року № 152, яка складена Бісковицькою сільською радою Самбірського району Львівської області, ОСОБА_7 розлучений, сам виховує двох дітей, користується авторитетом серед односельчан. З сусідами та жителями села проживає в добросусідських відносинах. Скарг від жителів села в сільську раду не поступало. До кримінальної та адміністративної відповідальності не притягувався (а.с. 24).
Згідно з довідкою від 19 березня 2025 року № 2, яка видана КНП Самбірської міської ради «Самбірська центральна лікарня», ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_4 , в Самбірському психіатричному кабінеті на обліку не знаходиться (а.с. 18).
Відповідно до висновку органу опіки і піклування виконавчого комітету Бісковицької сільської ради про визначення місця проживання малолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , затвердженого рішенням виконавчого комітету Бісковицької сільської ради від 26 червня 2025 року № 66, працівниками Служби у справах дітей Бісковицької сільської ради спільно з старостою Воле-Баранецького старостинського округу 16 червня 2025 року проведено обстеження умов проживання за адресою: АДРЕСА_1 за місцем проживання батька та дітей. За результатами обстеження встановлено, що сім?я проживає у житловому будинку, який складається з трьох житлових кімнат, кухні, коридору, веранди. Будинок газифікований. Наявне електро та водопостачання. В будинку на момент обстеження чисто, створено всі належні умови для проживання дітей. У дітей є все необхідне для нормального розвитку. Діти забезпечені одягом, взуттям, іграшками, мають місце для сну та відпочинку. На момент обстеження батько з дітьми перебував у будинку. Очевидні теплі та люблячі відносини між батьком та синами. Діти охоче розповідають про свої ігри з батьком. Зі слів батька та бабусі дітей ОСОБА_8 мати не проявляє належної материнської турботи, не цікавиться життям дітей, навідувала дітей лише кілька разів. Батько повідомив, що оскільки мати з ними не проживає вже більше двох років, але іноді в телефонних розмовах заявляє що забере дітей до себе та має намір виїхати з ними за кордон, він вирішив подати позовну заяву в суд.
Начальником служби у справах дітей Бісковицької сільської ради Оксаною Павлішак була проведена телефонна розмова з матір?ю дітей, в ході якої матір повідомлено про те, що на розгляді органу опіки та піклування виконавчого комітету Бісковицької сільської ради перебуває ухвала суду щодо надання висновку про визначення місця проживання дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4 . Мати повідомила, що вона працює та вже декілька років проживає у м. Львові, але постійного місця проживання немає, тому на даний момент не заперечує щодо визначення місця проживання дітей з батьком, проте планує з часом налагодити своє життя та забрати дітей до себе. Матір було повідомлено про час та дату засідання комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Бісковицької сільської ради.
На засідання комісії, яке відбулося 20 червня 2025 року, мати не з?явилася, хоча була належним чином повідомлена. Про причину неявки не повідомила, жодних документів зі сторони матері на розгляд комісії не поступало.
Орган опіки та піклування Бісковицької сільської ради вважає за доцільне визначити місце проживання малолітніх дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4 разом з батьком ОСОБА_1 (а.с. 92-94).
Застосовані норми права та висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги
Щодо визначення місця проживання дітей із батьком
Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
За змістом частини першої статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб твердження позивача про порушення було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.
Отже, правом на звернення до суду за захистом наділена особа у разі порушення (можливого порушення), невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси.
Відтак суд повинен установити, чи були порушені (чи існує можливість порушення), не визнані або оспорювані права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.
Відсутність порушеного, невизнаного або оспореного відповідачем приватного (цивільного) права (інтересу) позивача є самостійною підставою для відмови в позові (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 15 березня 2023 року в справі № 753/8671/21 (провадження № 61-550св22), постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 вересня 2023 року у справі № 582/18/21 (провадження № 61-20968 сво 21)).
Порушенням вважається такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке; порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.
При цьому позивач, тобто особа, яка подала позов, самостійно визначається з порушеним, невизнаним чи оспорюваним правом або охоронюваним законом інтересом, які потребують судового захисту. Обґрунтованість підстав звернення до суду оцінюються судом у кожній конкретній справі за результатами розгляду позову.
До таких висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 02 лютого 2021 року у справі № 925/642/19 (провадження № 12-52гс20).
У відповідності до положень частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України).
У статті 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Згідно зі статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї (стаття 7 СК України).
У статті 141 СК України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.
Відповідно до статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.
Згідно з абзацом першим частини першої статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.
У справі, яка переглядається, суд першої інстанції встановив, що за час перебування сторін у шлюбі у них народилося двоє дітей, які після розірвання шлюбу між сторонами, залишилися проживати із батьком.
Жодних заперечень відповідачки стосовно проживання дітей разом із батьком матеріали справи не містять та такі не встановлені судом. Ба більше, як правильно вказав суд першої інстанції факт відсутності між батьками дітей спору щодо їх місця проживання дитини підтверджується також висновком органу опіки і піклування виконавчого комітету Бісковицької сільської ради, відповідно до якого мати дітей повідомила, що вона не заперечує щодо визначення місця проживання дітей з батьком.
Посилання в апеляційній скарзі на те, що відповідачка неодноразово телефонувала до позивача і погрожувала, що приїде та забере дітей для проживання за кордон, колегія суддів не бере до уваги, оскільки такі не підтверджені жодними належними та допустимими доказами.
За таких обставин, на думку апеляційного суду, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову в позові в частині визначення місця проживання дітей з огляду на відсутність правових підстав для втручання держави у сімейні відносини, врегульовані за згодою (домовленістю) їх учасників, та недоведеність необхідності захисту інтересів позивача і малолітніх дітей як на час пред`явлення позову, так і на час ухвалення оскаржуваного судового рішення.
Схожих висновків у подібних правовідносинах дійшов Верховний Суд у постановах від 15 січня 2025 року у справі № 755/15383/23 (провадження № 61-14116св24), від 17 грудня 2025 року у справі № 643/4568/24 (провадження № 61-11291св25), від 28 листопада 2025 року у справі № 569/6638/24 (провадження № 61-3397св25).
Колегія суддів також звертає увагу на те, що відмова в позові щодо визначення місця проживання дітей із позивачем не позбавляє останнього права звернутися до суду з вимогами про визначення місця проживання дітей у разі, якщо в подальшому відповідачка порушуватиме питання про зміну їхнього місця проживання.
Щодо встановлення факту самостійного виховання та утримання дітей батьком без участі матері
Статтею 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Частиною першою статті 121 СК України передбачено, що права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу.
Статтею 141 СК встановлено рівність прав та обов`язків батьків щодо дитини. Зокрема, визначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.
Згідно з положеннями частини другої статті 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.
Відповідно до частин першої - четвертої статті 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов`язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Договір укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню.
Відповідно до статті 15 СК України сімейні обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути перекладені на іншу особу.
У частині четвертій статті 15 СК України визначено, що невиконання або ухилення від виконання сімейного обов`язку може бути підставою для застосування наслідків, установлених цим Кодексом або домовленістю (договором) сторін.
Так, ухилення від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини є самостійною підставою для позбавлення батьківських прав (стаття 164 СК України).
Отже, для підтвердження самостійного виховання дітей батьком необхідне існування (настання) обставин, у силу яких обсяг прав матері обмежується або припиняється.
Оскільки в СК України чітко встановлено, що сімейні права та обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути передані іншій особі, можна констатувати, що в силу настання певних юридичних фактів (дій чи подій), які мають бути підтверджені виключно актами цивільного стану (свідоцтво про смерть) чи рішенням суду (про позбавлення батьківських прав, визнання недієздатним, померлим, безвісно відсутнім) та позбавляють особу користуватися батьківською правосуб`єктністю, такі права та обов`язки припиняються та не потребують додаткового підтвердження того, що один із батьків самостійно виконує їх.
СК України не встановлено підстав припинення батьківських обов`язків щодо виховання дитини. Так само як визначена частиною першою статті 15 СК України «невідчужуваність» сімейних обов`язків свідчить про неможливість відмови від сімейних обов`язків, якими є, зокрема, обов`язки щодо виховання дитини.
Частиною першою статті 152 СК України встановлено, що право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом.
Відповідно до частин третьої, четвертої статті 155 СК України відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.
Доведення факту одноосібного виховання дитини батьком пов`язане з настанням (існуванням) обставин, за яких мати не виконує своїх батьківських обов`язків щодо дитини, стосується зміни обсягу сімейних прав або невиконання одним із батьків батьківських обов`язків (у тому числі умисного) та безумовно впливає на права й інтереси самої дитини, а також зумовлює відповідні правові наслідки, визначені законом.
Оскільки сімейним законодавством не передбачено підстав припинення батьківських обов`язків щодо виховання дитини, а визначена частиною першою статті 15 СК України «невідчужуваність» сімейних обов`язків свідчить про неможливість відмови від них, зокрема від обов`язків щодо виховання дитини, то факт одноосібного виховання дитини одним із батьків може бути встановлений судом як одна з обставин, що складає предмет доказування у спорі між батьками дитини щодо виконання ними обов`язків з виховання дитини.
Зазначений правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 11 вересня 2024 року у справі № 201/5972/22.
Згідно з частинами першою-третьою статті 12, частинами першою п`ятою, шостою статті 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц).
Суд першої інстанції, вирішуючи вимогу ОСОБА_1 про встановлення факту самостійного виховання та утримання дітей без участі матері, виходив із того, що у матеріалах справи відсутні докази ухилення матері від участі у вихованні та утриманні дітей. Колегія суддів вважає такий висновок суду першої інстанції обґрунтованим. 
Посилання на окреме проживання відповідачки як підставу для задоволення зазначеної вимоги є безпідставним, оскільки ця обставина сама по собі не перешкоджає матері спілкуватися з дітьми та брати участь у їх вихованні.
Крім того, колегія суддів вважає необґрунтованими доводи апеляційної скарги про те, що суд не надав оцінки поданим доказам, зокрема довідці із закладу дошкільної освіти, який відвідують діти, відповідно до якої вихователі не бачили матері та не спілкувалися з нею; характеристиці, у якій зазначено, що батько самостійно виховує дітей; а також висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Бісковицької сільської ради Львівської області щодо доцільності визначення місця проживання дітей із батьком. Зазначені докази суд першої інстанції дослідив та надав їм належну правову оцінку, що відображено у мотивувальній частині оскаржуваного рішення. Однак, як обґрунтовано зазначив суд першої інстанції, такі докази не підтверджують обмеження або припинення прав матері дітей у спірних правовідносинах, а відтак відсутні правові підстави для задоволення вимоги про встановлення факту самостійного виховання та утримання дітей батьком.
Посилання на те, що відмова у задоволенні позову в цій частині суперечитиме інтересам дітей, є безпідставним, оскільки, як правильно вказав суд першої інстанції найкращим інтересам дітей відповідає спільна участь обох батьків у їх вихованні та утриманні.
Згідно зі статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Переглянувши справу за наявними в ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд уважає, що фактичні обставини справи судом першої інстанції з`ясовано всебічно та повно, їм надано правильну правову оцінку, рішення суду постановлене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а судове рішення - без змін. 
Керуючись статтями 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, суд
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Галицького районного суду Івано-Франківської області від 27 жовтня 2025 рокузалишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.
Повний текст постанови складено 24 лютого 2026 року.

Суддя-доповідач:        Л. В. Василишин 
Судді:  В. М. Барков
О. В. Пнівчук