справа № 759/17057/25 головуючий у суді І інстанції Ул`яновська О.В.
провадження № 22-ц/824/7294/2026 суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Фінагеєв В.О.

П О С Т А Н О В А
Іменем України
01 квітня 2026 року м. Київ
Київський апеляційний суд 
у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді Фінагеєва В.О., 
суддів Кашперської Т.Ц., Яворського М.А.,
за участю секретаря Надточий К.О.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 , поданою представником ОСОБА_2 на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 08 грудня 2025 року, ухвалене під головуванням судді Ул`яновської О.В., у м. Києві, у справі за позовом ОСОБА_1 до Київської міської ради, третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Павленко Людмила Василівна, про встановлення факту проживання однією сім`єю, -
В С Т А Н О В И В:

У липні 2025 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом в якому просила суд встановити факт постійного проживання позивача з із спадкодавцем ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , однією сім`єю без реєстрації шлюбу не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини, а саме, до дня смерті останнього ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим Київським відділом державної реєстрації смерті ЦМУЮ (м. Києва) 22 травня 2020 року серія НОМЕР_1 , актовий запис № 8508. Після його смерті відкрилась спадщина, яка складається з квартири АДРЕСА_1 . ОСОБА_1 все своє життя працювала в АДРЕСА_2 , знаходилась поряд з будинком, у якому мешкав ОСОБА_3 та саме в цій аптеці познайомились ОСОБА_1 та ОСОБА_3 . Поступово, відносини позивача і ОСОБА_3 стали більш ніж просто дружні. ОСОБА_3 ніколи не був одруженим та не мав власних дітей, а родина ОСОБА_1 стала йому рідною. ОСОБА_1 та ОСОБА_3 піклувались один про одного, мали дуже близькі та теплі стосунки та з 2004 року вирішили розпочати проживати разом як сім`я за адресою: АДРЕСА_3 . Позивач після смерті ОСОБА_3 звернулася до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Павленко Л.В. з заявою про прийняття спадщини. Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Павленко Л.В. відкрито спадкову справу № 10/2020 від 19 листопада 2020 року. 21 листопада 2020 року приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Павленко Л.В. винесла постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії. Вказаною Постановою нотаріус відмовила заявнику у вчиненні нотаріальної дії, мотивуючи свою відмову тим, що видати свідоцтво про право на спадщину за законом на майно померлого неможливо, бо спадкодавець ОСОБА_3 заповіту на ім`я ОСОБА_1 не залишив, підстави, що дають право для закликання її як спадкоємця за законом відсутні. 26 листопада 2020 року за вих. № 23/02-14 приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Павленко Л.В. на заяву ОСОБА_4 повідомила, що до кола спадкоємців у спадковій справі №10/2020 від 19 листопада 2020 року, після померлого  ОСОБА_3 , входить лише ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 . Отже, позивач є єдиною спадкоємицею після смерті ОСОБА_3 .
Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 08 грудня 2025 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
В апеляційній скарзі  ОСОБА_1 просять скасувати рішення суду першої інстанції через невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги  ОСОБА_1  вказує, що суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні не надав оцінку наявним в матеріалах справи доказам, на які вона посилалася, а саме: акту про фактичне місце проживання від 05 вересня 2025 року та довідки ЖБК «Жовтень-2» від 10 вересня 2025 року, наданих з клопотанням про долучення доказів (а.с. 151-157 та а.с. 209-213), гарантійному талону на тостер Gorenje T850ВК від 04 вересня 2015 року, замовленню покупця № 2959164 від 04 вересня 2015 року та гарантійному талон B.Well від 14 січня 2020 року, наданих з клопотанням про долучення доказів (а.с. 169-175). 05 вересня 2025 року сусідами з будинку АДРЕСА_4 було підписано Акт від 05 вересня 2025 року про фактичне місце проживання, а саме, що ОСОБА_1 , проживала з ОСОБА_3 , в квартирі АДРЕСА_4 починаючи з 2005 року по 20 травня 2020 року. Нею було надано до суду першої інстанції довідку ЖБК «Жовтень-2» від 10 вересня 2025 року Вих. № 16 про те, що ОСОБА_1 , фактично з 2005 року та по теперішній час безперервно мешкає за адресою: АДРЕСА_3 , та зазначено, що проживала в зазначеному помешканні як член сім`ї, члена кооперативу ЖБК «Жовтень-2» ОСОБА_3 , відповідна інформація внесена в журнал реєстрації Вих.№ 23 від 03 жовтня 2005 року. Даний акт про фактичне місце проживання від 05 вересня 2025 року та довідка ЖБК «Жовтень-2» від 10 вересня 2025 року (а.с. 151- 157, а.с.209-213) є належними доказами по справі, які підтверджують факт проживання позивача з ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_3 , що повністю проігноровано судом першої інстанції.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, виходячи з наступного. 
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Судом встановлено, ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим Київським відділом державної реєстрації смерті ЦМУЮ (м. Києва) 22 травня 2020 року серія НОМЕР_1 , актовий запис № 8508. 
Після його смерті відкрилась спадщина, яка складається з квартири АДРЕСА_1 . 
Позивач ОСОБА_1 , після смерті ОСОБА_3 звернулася до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Павленко Л.В. з заявою про прийняття спадщини. 
Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Павленко Л.В. відкрито спадкову справу № 10/2020 від 19 листопада 2020 року. 
21 листопада 2020 року приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Павленко Л.В. винесла постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії вих. № 21/02-31/10, мотивуючи свою відмову тим, що видати свідоцтво про право на спадщину за законом на майно померлого неможливо, бо спадкодавець ОСОБА_3 заповіту на ім`я ОСОБА_1 не залишив, підстави, що дають право для закликання її як спадкоємця за законом відсутні. 
26 листопада 2020 року за вих. № 23/02-14 приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Павленко Л.В. на заяву ОСОБА_4 повідомила, що до кола спадкоємців у спадковій справі №10/2020 від 19 листопада 2020 року, після померлого  ОСОБА_3 , входить лише ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Судом першої інстанції були допитані свідки.
Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано доказів на підтвердження того, що вона проживала разом із ОСОБА_3 , вела спільний бюджет, брала участь у витратах по утриманню квартири АДРЕСА_1 , купівлю продуктів харчування та оплату комунальних послуг на паритетних засадах. Факт добросусідських відносин не є підставою для встановлення факту проживання однією сім`єю.
Апеляційний суд не погоджується з такимивисновками суду першої інстанції з наступних підстав.
У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 вересня 2023 року у справі № 582/18/21 (провадження № 61-20968сво21) зроблено висновок, що слід розмежовувати сферу дії статті 74 СК України і статті 1264 ЦК України, оскільки зазначені норми регулюють різні правовідносини (сімейні та спадкові). Якщо вимога про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу заявлена у зв`язку з таким проживанням не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини, відповідні відносини є спадковими і до них слід застосовувати статтю 1264 ЦК України.
Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
У статті 1217 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
Згідно зі статтею 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок смерті.
Відповідно до статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.
Згідно зі статтею 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадщину почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняттям ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.
У четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини (стаття 1264 ЦК України).
При вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки.
Для набуття права на спадкування за законом на підставі статті 1264 ЦК України необхідне встановлення таких юридичних фактів: а) проживання однією сім`єю із спадкодавцем; б) на час відкриття спадщини має сплинути щонайменше п`ять років, протягом яких спадкодавець та особа (особи) проживали однією сім`єю. Про спільне проживання можуть свідчити наявність спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у спільних витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інші обставини, які засвідчують реальність сімейних відносин не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.
Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від
31 березня 2022 року у справі № 461/4532/20, від 12 січня 2023 року у справі
№ 754/6012/21, від 20 лютого 2023 року у справі № 520/11160/18, від
08 серпня 2023 року у справі № 752/13615/20-ц, від 26 жовтня 2023 року
у справі № 522/10701/20, від 25 червня 2024 року у справі № 125/1873/22, від 06 березня 2025 року у справі № 521/729/20, від 07 травня 2025 року у справі № 283/2703/23, від 07 серпня 2025 року у справі № 466/11802/21.
Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).
Згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи
і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.
У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 вересня 2023 року у справі № 582/18/21 (провадження № 61-20968сво21) зроблено висновок, що п`ятирічний строк, передбачений
статтею 1264 ЦК України, повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю.
Для встановлення спільного проживання однією сім`єю до уваги беруться показання свідків про спільне проживання фактичного подружжя та ведення ними спільного побуту, документи щодо місця реєстрації чоловіка та жінки, фотографії певних подій, документи, що підтверджують придбання майна на користь сім`ї, витрачання коштів на спільні цілі (фіскальні чеки, договори купівлі-продажу, договори про відкриття банківського рахунку, депозитні договори та інші письмові докази) тощо.
Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, після смерті ОСОБА_3 , його похованням, займалася ОСОБА_1 за допомогою свого сина ОСОБА_5 , що підтверджується договором №150/20 про надання ритуальних послуг від 25 травня 2020 року, товарним чеком та актом приймання-передачі наданих послуг (т. 1, а.с. 90-92).
Згідно наданих суду копій квитанції, які підписані позивачем, як фактичним платником, позивачем здійснювалась оплата комунальних послуг за період, 2005, 2006, 2011, 2010,2013-2016, 2018 роки (т. 1. а.с. 18-85).
Допитаний в судовому засіданні суду першої інстанції свідок ОСОБА_6 пояснив, що знайомий з позивачем з 2000 року, у 2015-2016 роках ОСОБА_1 попросила зробити ремонт та запросила його до квартири де представила йому свого чоловіка ОСОБА_3 так він і познайомився з останнім. З їх відносин було видно, що вони сімейна пара. В квартирі він бачив особисті речі як позивача так і ОСОБА_3 . Під час проведення ремонтних робіт, а саме перекладання плитки, позивач та її чоловік періодично узгоджували між собою, як краще проводити роботи та разом вказували йому, що і як саме треба робити. Також в їх квартирі він лагодив сантехніку. Оплату йому за ремонті роботи в квартирі проводили як ОСОБА_1 так і ОСОБА_3 . З їх відносин було видно, що це сімейна пара. Відносини з ОСОБА_1 він підтримував з 2000 року. Класти плитку в квартирі по АДРЕСА_4 його запросила саме вона.
Зазначені пояснення свідка можуть свідчити, як про спільне проживання позивача з ОСОБА_3 так і про їх спільні витрати на утримання житла, спільне ведення господарства в межах фактичних сімейних відносин.
Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_7 , пояснив, що він є лікарем ДНП «Національний інститут раку» з 2014 року ОСОБА_1 , зверталась до нього систематично раз на три місяці, а потім раз на пів року. Її весь час супроводжував чоловік ОСОБА_3 . Під час лікування вони разом обговорювали перспективи лікування. Був в них вдома за адресою АДРЕСА_3 та бачив, що в квартирі знаходяться як чоловічі так і жіночі речі, тільки під час розгляду справи в суді йому стало відомо, що вони жили у цивільному шлюбі. Їх відносини були притаманні подружжю. Вважав, що оскільки ОСОБА_1 мала питання в області мамології, супроводжувати її в таких установах і в зв`язку з таким питанням могла тільки близька людина. Тому не мав сумнівів, що ОСОБА_3 її чоловік.
Пояснення вказаного свідка може свідчити як про спільне проживання позивача та ОСОБА_3 однією сім`єю так і про взаємне піклування один про одного, а отже наявність взаємних прав та обов`язків. 
Як вбачається з матеріалів справи  ОСОБА_1 протягом року сплачувала заборгованість ОСОБА_3 по кредиту 73/7498CLCPS від 27 листопада 2012 року, що підтверджується квитанціями за січень - серпень 2013 року про погашення заборгованості за підписом платника ОСОБА_1 (т. 1, а.с. 50-53).
Відповідно до наданого суду гарантійного талону та замовлення покупця від 04 вересня 2015 року, ТОВ «НРП» доставило ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_3 , тостер Gorenje T850ВК . 
Зазначене може свідчити, що ОСОБА_1 проживала за адресою: АДРЕСА_3 та замовляла в дану квартиру побутову техніку, а саме тостер та термометр, для спільного користування з ОСОБА_3 , як однією сім`єю. Здійснювала витрати в інтересах сім`ї.
Відповідно до довідки ЖБК «Жовтень - 2» від 10 вересня 2025 року Вих.№ 16, ОСОБА_1 , фактично з 2005 року та по теперішній час безперервно проживала за адресою: АДРЕСА_3 , проживала в зазначеному помешканні як член сім`ї, члена кооперативу ЖБК «Жовтень-2» ОСОБА_3 відповідна інформація внесена в журнал реєстрації Вих.№ 23 від 03 жовтня 2005 року.
Зазначене може свідчити, як про факт спільного проживання однією сім`єю позивача та ОСОБА_3 та і про факт визнання ОСОБА_3 за його життя зазначених обставин, оскільки саме він вніс до журналу кооперативу інформацію про проживання ОСОБА_1 з ним в його квартирі, як члена сім`ї. 
Крім того, згідно акту від 05 вересня 2025 року сусіди ОСОБА_9 , 1943 року народження, який проживає в квартирі АДРЕСА_5 з 1970 року та ОСОБА_10 , 1978 року народження, який проживає в квартирі 152 з 25 лютого 2003 року, підтверджують, що ОСОБА_1 , проживала з ОСОБА_3 , в квартирі АДРЕСА_6 ( ОСОБА_11 ) починаючи з 2005 року по 20 травня 2020 року. 
Сукупність досліджених у справі доказів, які доповнюють один одного та не протиріч між собою, дає суду апеляційної інстанції підстави вважати, що з точки зору стороннього спостерігача та загальних принципів цивільного судочинства, справедливість, добросовісність та розумність (п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України), - свідчить саме про спільне проживання сторін у справі у зазначений у позові період часу однією сім`єю, без реєстрації шлюбу.
На зазначене суд першої інстанції уваги не звернув, всупереч вимог ст. 89 ЦПК України жодного з поданих позивачем доказів не дослідив, оцінки їм в сукупності та з точки зору належності, допустимості та достатності не надав та, у зв`язку з цим, помилково констатував, що доказів обставинам, з якими позивач пов`язує свої вимоги немає. 
При цьому суд залишив поза увагою, що подані позивачем докази у своїй сукупності та взаємному зв`язку свідчать, що позивач, ще за життя ОСОБА_3 у зазначений у позові період часу проживала разом з ним, вела спільне господарство, купувала разом з померлим речі спільного вжитку, сплачувала комунальні платежі. Вони тривалий час піклувались один про одного, зокрема після смерті ОСОБА_3 позивач подбала про його поховання. Заперечуючи проти позову, відповідач вказував, що підстав до задоволення позову немає. Разом з тим на спростування доказів, наданих позивачем та досліджених вище, відповідач жодного доказу як і доводу суду не навів.
Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд приходить до висновку, що  ОСОБА_1 та ОСОБА_3 проживали разом однією сім`єю, як чоловік та дружина починаючи з 2005 року до  ІНФОРМАЦІЯ_1 , тобто до смерті ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_3 .
Розглядаючи справу по суті, суд першої інстанції неповно з`ясував обставини справи, висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам справи, не ґрунтуються на наявних у справі доказах, що у відповідності до ст. 376 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду та ухвалення нового рішення по суті вимог позивача.
Згідно з ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
При подачі позовної заяви ОСОБА_1 сплатила судовий збір у розмірі 1 211,20 грн. При подачі апеляційної скарги ОСОБА_1 сплатила судовий збір у розмірі 1 816,80 грн. Оскільки апеляційний суд приходить до висновку про задоволення позову, сплачений позивачем судовий збір підлягає стягненню з відповідача у розмірі 3 028,00 грн.
На підставі викладеного та керуючись статтями 374, 376, 381, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , поданою представником ОСОБА_2  задовольнити.
Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 08 грудня 2025 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.
Позов  ОСОБА_1 до Київської міської ради, третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Павленко Людмила Василівна, про встановлення факту проживання однією сім`єю задовольнити.
Встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 із спадкодавцем ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , однією сім`єю без реєстрації шлюбу з 2005 року до ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Стягнути з Київської міської ради, місце знаходження: м. Київ, вул. Хрещатик, 36, ідентифікаційний код 22883141 на користь ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_7 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 судовий збір у розмірі 3 028,00 (три тисячі двадцять вісім) гривень.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів. 
Повне судове рішення складено 02 квітня 2026 року.

Головуючий Фінагеєв В.О.

Судді Кашперська Т.Ц.

Яворський М.А.