Справа № 638/3361/25
Провадження № 1-кп/638/912/26
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 квітня 2026 року        м. Харків
Шевченківський районний суд м. Харкова у складі:
головуючого судді – ОСОБА_1 ,
за участі секретаря судових засідань - ОСОБА_2 
прокурорів – ОСОБА_3 , ОСОБА_4 
захисника – адвоката ОСОБА_5 
обвинуваченого – ОСОБА_6 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12025221200000008 від 02 січня 2025 року, відносно
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Дніпропетровської обл., с. Новоіванівське, громадянина України, із середньою освітою, не одруженого, офіційно не працевлаштованого, дітей не маючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого, останній раз вироком Ленінського районного суду м. Харкова 13.01.2020 за ч. 2 ст. 186 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі (відбув покарання з 22.09.2019 по 22.03.2024),
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, - 
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , діючи в період дії воєнного стану поширеного на території України, будучи обізнаним про Указ Президента України 64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні» та Закон України № 2102-1Х від 24.02.2022 «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», вчинив кримінальне правопорушення-злочин при наступних обставинах:
Так, 02.01.2025 року приблизно о 12 год. 30 хв., більш точних час в ході досудового розслідування не встановлено, ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2 перебуваючи в трамваї № 20 на зупинці громадського транспорту «Урарту» за адресою: м. Харків, вул. Клочківська, 261 А, побачив раніше невідомого потерпілого ОСОБА_7 , який сидів на сидінні поблизу вхідний дверей трамваю та у нього виник умисел на відкрите викрадення чужого майна вчинене повторно в умовах воєнного стану.
ОСОБА_6 реалізуючи свій злочинний умисел направлений на відкрите викрадення чужого майна, будучи неодноразово судимий за майнові злочини на шлях виправлення та перевиховання не став, діючи умисно, повторно з корисливих мотивів, з метою незаконного збагачення, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер наслідків свого діяння і бажаючи їх настання перебуваючи в трамваї № 20, на зупинці громадського транспорту «Урарту» за адресою: м. Харків, вул. Клочківська, 261 А, вихопив з рук потерпілого ОСОБА_7 мобільний телефон Redmi Note 13 IMEI НОМЕР_1 , вартістю, згідно товарознавчої експертизи №177 від 13.01.2025 року становить 7 228 грн. 55 коп. 
Після чого, ОСОБА_6 з місця скоєння злочину зник, обернувши викрадене на свою користь та розпорядившись ним на власний розсуд, чим заподіяв потерпілому ОСОБА_7 матеріальну шкоду, згідно висновку експертизи 7 228 грн. 55 коп.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений  ОСОБА_6  свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4. ст. 186 КК України визнав повністю та пояснив, що вчинив дане правопорушення, яке йому інкриміновано при викладених вище обставинах, обставини даного кримінального правопорушення не оспорював, пояснив причини та обставини скоєного. Зазначив, що належні висновки для себе зробив і більше подібного не повториться. Просив призначити мінімальне покарання передбачене санкцією статті.
Враховуючи те, що обвинувачений  ОСОБА_6  в повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому органом досудового розслідування кримінального правопорушення при обставинах, викладених в обвинувальному акті, беручи до уваги, що інші учасники судового провадження також не оспорювали фактичні обставини справи, і судом встановлено, що учасники судового провадження, в тому числі обвинувачений правильно розуміють зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності їх позиції, роз`яснивши учасникам судового провадження положення ст. 349 КПК України про те, що в такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати фактичні обставини справи в апеляційному порядку, вислухавши думку учасників судового провадження, які не заперечували проти розгляду кримінальної справи в порядку, передбаченому ст. 349 КПК України, суд визнає недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються та розглядає справу у відповідності до вимог ч. 3, 4 ст. 349 КПК України.
Суд дійшов висновку про доведеність вини обвинуваченого  ОСОБА_6  та кваліфікує його дії за ч. 4 ст. 186 КК України як відкрите викрадення чужого майна, вчинене повторно, в умовах воєнного стану.
При призначенні покарання обвинуваченому  ОСОБА_6 , у відповідності до вимог ст. 65 КК України, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, особу винного та обставини які пом`якшують та обтяжують покарання.
Згідно ч. 5 ст. 12 КК України кримінальне правопорушення вчинене  ОСОБА_6  за ч. 4 ст. 186 КК України є тяжким злочином.
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець Дніпропетровської обл., с. Новоіванівське, громадянин України, має середню освіту, не одружений, офіційно не працевлаштований, дітей не має, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , не перебуває на обліку у лікаря нарколога та лікаря-психіатра, раніше судимий, останній раз вироком Ленінського районного суду м. Харкова від 13.01.2020 за ч. 2 ст. 186 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі (відбув покарання з 22.09.2019 по 22.03.2024).
Обставиною, яка пом`якшує покарання  ОСОБА_6 , на підставі ст. 66 КК України, суд визнає його щире каяття.
Зазначені висновки суду ґрунтуються на тому, що  ОСОБА_6  беззаперечно визнавав свою винуватість, повністю повідомив про обставини вчинення кримінального правопорушення, а також надав дозвіл на спрощений розгляд кримінального провадження. Наведені відомості є достатніми, аби вважати дії  ОСОБА_6  як каяття (щирий жаль з приводу вчинення кримінального правопорушення та осуд своєї поведінки), а отже підставою для врахування їх як обставину, що пом`якшує покарання.
Обставин, які обтяжують покарання  ОСОБА_6 , на підставі ст. 67 КК України, судом не встановлено.
Посилання сторони обвинувачення в обвинувальному акті, як на обтяжуючу обставину вчинення рецидиву злочину, суд відхиляє з огляду на таке.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 67 КК України при призначенні покарання обставинами, які його обтяжують, визнаються вчинення злочину особою повторно та рецидив злочинів.
Водночас, ч. 4 ст. 67 КК України передбачено, що якщо будь-яка з обставин, що обтяжує покарання, передбачена в статті Особливої частини цього Кодексу як ознака кримінального правопорушення, що впливає на його кваліфікацію, суд не може ще раз враховувати її при призначенні покарання як таку, що його обтяжує.
Згідно з абз. 2 п. 19 Постанови Пленуму Верховного України «Про практику застосування судами кримінального законодавства про повторність, сукупність і рецидив злочинів та їх правові наслідки» від 04.06.2010 № 7 якщо рецидив злочинів утворює одночасно і їх повторність, яка передбачена у статті чи частині статті Особливої частини КК як ознака злочину, що впливає на його кваліфікацію, то за змістом частини четвертої статті 67 КК як повторність, так і рецидив злочинів суд не може ще раз враховувати при призначенні покарання як обставину, що його обтяжує.
Зазначене також узгоджується практикою Верховного Суду, зокрема з постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду від 07.06.2018 у справі № 203/921/16-к, постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду від 20.12.2018 у справі № 679/783/17 тощо.
У свою чергу, дії  ОСОБА_6  кваліфіковано за ч. 4 ст. 186 КК України як відкрите викрадення чужого майна, вчинене повторно, в умовах воєнного стану, тобто повторність вже передбачена як ознака злочину, що впливає на кваліфікацію, а тому з обвинувального акту необхідно виключити обставину, що обтяжує покарання рецидив злочинів.
Згідно з роз`ясненнями, що містяться у п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання» при призначенні покарання суд в кожному випадку і щодо кожного засудженого, який визнається винним у вчиненні злочину, повинен дотримуватися вимог ст. 65 КК України, а саме: враховувати характер і ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, особу засудженого та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, оскільки саме через останні реалізується принцип законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначене судом покарання повинно бути достатнім, для виправлення засуджених і попередження здійснення ними нових кримінальних правопорушень.
Визначаючи вид та міру покарання суд керується положеннями частини 2 статті 50 КК України, відповідно до якої покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами. Враховуючи вищевикладене відповідно до зазначеної норми Закону суд призначає більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений кримінального правопорушення лише у разі якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення ним нових кримінальній правопорушень.
Так, в справі "Скополла проти Італії" від 17.09.2009, суд зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.
При обранні виду та міри покарання обвинуваченому  ОСОБА_6 , суд згідно з вимогами ст. 65 КК України, враховує характер і ступінь тяжкості скоєного ним кримінального правопорушення, даних про особу обвинуваченого, наявність пом`якшуючої обставини та відсутність обтяжуючих обставин, а також враховує, що обвинувачений повністю відбув покарання на підставі вироку Ленінського районного суду м. Харкова від 13.01.2020, і вважає, що обвинуваченому  ОСОБА_6  слід застосувати покарання за ч. 4 ст. 186 КК України у виді позбавлення волі строком на 7 років 6 місяців, оскільки саме такий вид покарання на думку суду буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого  ОСОБА_6  та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.
Стосовно  ОСОБА_6  у даному кримінальному провадженні запобіжний захід обирався під час досудового розслідування у вигляді цілодобового домашнього арешту строком на 2 місяці до 20 год. 41 хв. 02.03.2025, на підставі ухвали слідчого судді від 04.01.2025.
Враховуючи те, що під час підготовчого судового засідання та судового розгляду кримінального провадження клопотань про продовження запобіжного заходу від прокурора на розгляд суду не надходило, підстав, передбачених ст. 177 КПК України, для застосування до обвинуваченого запобіжного заходу до набрання вироком законної сили суд не вбачає.
Долю речових доказів належить вирішити відповідно до вимог ст. 100 КПК України.
Відповідно до ч. 4 ст. 174 КПК України суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна. 
Суд скасовує арешт, накладений ухвалою слідчого судді від 07.01.2025.
Процесуальні витрати на залучення експерта підлягають стягненню з обвинуваченого  ОСОБА_6  згідно ст. 124 КПК України.
Керуючись ст. 12, 65, 67, 70, 72, 89, ч. 4 ст. 186 КК України, ст. ст. 100, 124, 174, 349, 369, 370, 373, 374 КПК України, суд
УХВАЛИВ:
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 7 (сім) років 6 (шість) місяців.
Строк відбування покарання  ОСОБА_6  рахувати з дня набрання законної сили цим вироком.
Відповідно до правил, передбачених ч.7 ст.72 КК України,  ОСОБА_6  у строк покарання, призначеного цим вироком, зарахувати два місяці цілодобового домашнього арешту у період з 04.01.2025 до 02.03.2025, виходячи із співвідношення: три дні цілодобового домашнього арешту відповідають одному дню позбавлення волі, що становить 19 днів позбавлення волі. 
Стягнути з  ОСОБА_6  на користь держави витрати на залучення експерта, у зв?язку з проведенням судово – товарознавчої експертизи №177 від 13.01.2025 у розмірі 2 271 (дві тисячі двісті сімдесят один) гривень 84 копійок.
Після набрання вироком законної сили речові докази у кримінальному провадженні, а саме: мобільний телефон ZTE синього кольору, який знаходиться у чохлі темно-зеленого кольору (з тріщинами у лівому верхньому куті), IMEI1: НОМЕР_2 , IMEI2: НОМЕР_3 , який поміщено до експертного сейф пакету CRI1087635; навушники, які знаходяться у спеціальному зарядному чохлі білого кольору, та шнур до нього білого кольору, які поміщено до експертного сейф-пакету CRI1087635; рюкзак сірого кольору, з днищем коричневого кольору, який має два відділення, який поміщено до експертного сейф-пакету CRI1087635; сумка наплічна чорного кольору, з надписом білого кольору PUMA Bodyw, яку поміщено до експертного сейф-пакету CRI1087635; сім-картка оператору ПрАТ «ВФ Україна» з маркуванням НОМЕР_4 , яку поміщено до експертного сейф-пакету CRI1087634, які зберігаються в камері схову речових доказів ХРУП №3 ГУНП в Харківській області – повернути власнику  ОСОБА_6 , скасувавши арешт накладений ухвалою слідчого судді від 07.01.2025; один диск з відеозаписом від 02.01.2025 з камер відеоспостереження, які розташовані на території СТО «AlVis Servis» за адресою: м. Харків, вул. Джанкойська, 3А – зберігати в матеріалах кримінального провадження.
Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Харківської області через Шевченківський районний суд м. Харкова протягом 30 днів з дня його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.
Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.
Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя           ОСОБА_1