Справа № 708/1597/25
Провадження № 1-кп/708/36/26

ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2026 року м. Чигирин

Чигиринський районний суд Черкаської області в складі:
головуючого судді      ОСОБА_1 ,
з участю: 
секретарів судових засідань      ОСОБА_2 ,
прокурорів       ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
обвинуваченого     ОСОБА_5 ,
потерпілої      ОСОБА_6 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Чигиринського районного суду Черкаської області кримінальне провадження, внесене до ЄРДР 18.11.2025 за № 12025250310003818, за яким:
-  ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Новокузнецка рф, зареєстрований та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , громадянин України, з середньо-спеціальною освітою, пенсіонер, раніше не судимий, 
обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України,

ВСТАНОВИВ:
Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення.
Підсудний (обвинувачений) ОСОБА_5 вчинив умисне кримінальне правопорушення (злочин) за таких обставин.
18 листопада 2025 року близько 12 години 50 хвилин водій ОСОБА_5 , керуючи технічно справним автомобілем марки ВАЗ 211010, реєстраційний номер НОМЕР_1 , та рухаючись в місті Чигирин по проїзній частині вулиці Князя Дмитра Вишневецького зі сторони вулиці Замкова в напрямку вулиці Петра Дорошенка, на перехресті з вулицею Богдана Хмельницького, поблизу будинку № 47, що по вулиці Богдана Хмельницького, проявив неуважність та порушив вимоги:
- п. 2.3.б) Правил дорожнього руху України, згідно до якого для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну і не відволікатися від керування цим способом у дорозі;
-п. 16.11 Правил дорожнього руху України, згідно до якого на перехресті нерівнозначних доріг водій транспортного засобу, що рухається по другорядній дорозі, повинен дати дорогу транспортним засобам, які наближаються до даного перехрещення проїзних частин по головній дорозі, незалежно від їх подальшого руху;
- п. 33.2.1 Правил дорожнього руху України, а саме вимоги дорожнього знаку 2.1. "Дати дорогу", згідно до якого водій повинен дати дорогу транспортним засобам, що під`їжджають до нерегульованого перехрестя по головній дорозі, а за наявності таблички 7.8 - транспортним засобам, що рухаються по головній дорозі.
Під час руху він, керуючи автомобілем ВАЗ 211010, реєстраційний номер НОМЕР_1 , та рухаючись в місті Чигирин по проїзній частині вулиці Князя Дмитра Вишневецького зі сторони вулиці Замкова в напрямку вулиці Петра Дорошенка, будучи заздалегідь проінформованою про наближення до нерегульованого перехрестя, що позначене дорожнім знаком 2.1 "Дати дорогу" з вулицею Богдана Хмельницького, проявив неуважність, не стежив за дорожньою обстановкою та відповідно не реагував на її зміну, не зупинив керований ним автомобіль ВАЗ 211010, реєстраційний номер НОМЕР_1 , та продовжив свій рух на перехрестя внаслідок чого, здійснив зіткнення із велосипедистом ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка рухалася по головній дорозі вулиці Богдана Хмельницького зі сторони вулиці Мелхіседека Значко-Яворського напрямку вулиці Шевченка.
Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди потерпіла велосипедист ОСОБА_6 отримала тілесні ушкодження, а саме: травма тазу з переломами кісток тазу зліва, перелом нігтьової фаланги п`ятого пальця лівої кисті, що відноситься до категорії тілесних ушкоджень середньої тяжкості, що спричинили тривалий розлад здоров`я; садна лівого ліктьового суглобу, що відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень.
Спричинення потерпілій ОСОБА_6 легких та середньої тяжкості тілесних ушкоджень знаходиться у причинному зв`язку з порушенням водієм автомобіля ВАЗ 211010, реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_5 вимог пп. 16.11, 33.2.1. Правил дорожнього руху України.

Статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений. 
Такими діями  ОСОБА_5  вчинив кримінальне правопорушення (злочин), передбачений ч. 1 ст. 286 КК України, а саме порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесні ушкодження.

Докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів.
Під час судового розгляду обвинувачений ОСОБА_5 вину у вчиненні вказаного злочину не визнав. Під час його допиту у судовому засіданні пояснив, що 18.11.2025 у обідній час він рухався вулицею Князя Дмитра Вишневецького у м. Чигирині та зупинився перед перехрестям із вулицею Богдана Хмельницького з метою надання переваги у русі транспортним засобам, які рухалися головною дорогою. У цей час по вул. Б. Хмельницького їхало декілька автомобілів у різні сторони, також з правої сторони відносно напрямку свого руху він побачив велосипедиста, який рухався у сторону центра міста. Дочекавшись, коли з`явиться можливість для проїзду перехрестя, ОСОБА_5 почав рух. Проте перед виїздом на перехрестя він не побачив де саме знаходиться велосипедист та із якою швидкістю рухається, оскільки був упевнений, що це звичайний велосипед і він приводиться у рух за рахунок мускульної сили. Після завершення проїзду перехрестя він поїхав до дому, жодних ударів об свій автомобіль він не чув. Також під час огляду його автомобіля пошкодження виявлені не були, була лише незначна подряпинка біля задньої частини автомобіля, тобто у момент контакту автомобіля з велосипедом він фактично завершив перетин перехрестя. Під час досудового розслідування не було ураховано, що велосипед був самовільно переобладнаний та рухався із застосуванням електродвигуна.
Незважаючи на невизнання обвинуваченим ОСОБА_5 своєї вини, суд дійшов переконання, що його вина у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, підтверджується дослідженими під час судового розгляду доказами, отриманими у передбаченому Кримінальним процесуальним кодексом України порядку.
Потерпіла ОСОБА_6 під час її допиту у судовому засіданні показала, що 18.11.2025 у обідній час вона рухалася по вул. Б. Хмельницького у напрямку центра міста з роботи до дому за місцем проживання. Рухалася повільно, електродвигун був вимкнений, оскільки вона нікуди не поспішала та планувала свій подальший маршрут. Під`їжджаючи до перехрестя із вул. Кнізя Дмитра Вишневецького побачила автомобіль, яким керував ОСОБА_5 , але була переконана, що він її буде пропускати, оскільки потерпіла рухалася головною дорогою Натомість згодом вона усвідомила, що ОСОБА_5 не збирається її пропускати, тому з метою уникнення зіткнення вона почала гальмувати та повертати у праву сторону. Згодом вона контактувала із правою задньою частиною автомобіля, проте, оскільки ОСОБА_5 її не побачив та не відреагував на зіткнення з велосипедом, продовжив рух прямо, вона втратила рівновагу та впала.
Свідок ОСОБА_8 під час його допиту у судовому засіданні підтвердив, що у день ДТП він рухався по вул. Княза Дмитра Вишневецького у напрямку вул. Замкової. Під`їжджаючи до вул. Б. Хмельницького зупинився на перехресті, оскільки головною дорогою рухалися інші автомобілі, та чекав можливості продовжити рух. Згодом він побачив ДТП, а саме велосипедист, який рухався по вул. Б. Хмельницького злів на право відносно напрямку руху свідка, вдарив у заднє праве крило автомобіля ВАЗ 2110, який проїжджав перехрестя. Автомобіль не зупиняючись продовжив рух, а свідок вийшов зі свого автомобіля для надання першої допомоги велосипедисту, якою була ОСОБА_6 .
Також судом безпосередньо у судовому засіданні були досліджені надані стороною обвинувачення письмові та речові докази, які зібрані у визначеному чинним законодавством порядку, є належними та допустимими, та у своїй сукупності підтверджують вчинення ОСОБА_5 інкримінованого йому кримінального правопорушення. 
Зокрема вина ОСОБА_5 підтверджується:
-Даними довідки № 41, виданої КНП ЧБЛ ЧМР про виявлені у ОСОБА_6 тілесні ушкодження (а.п. 64);
-Даними протоколу огляду місця події від 18.11.2025 з додатками (а.п. 65-82);
-Даними виписки-епікризу із медичної картки стаціонарного хворого № 3694, на підтвердження перебування ОСОБА_6 на лікуванні з 18.11.2025 до 17.12.2025 (а.п. 83-84);
-Даними протоколу проведення слідчого експерименту від 19.12.2025, проведеного за участю потерпілої ОСОБА_6 та ОСОБА_5 з додатками до протоколу (а.п. 85-93);
-Даними висновку судової транспортно-трасологічної експертизи № СТ/384Е-25 від 20.12.2025 (а.п. 94-97);
-Даними висновку судової автотехнічної експертизи № СТ/385Е-25 від 22.12.2025 (а.п. 98-102);
-Даними висновку судово-медичної експертизи № 02-01/1000 від 23.12.2025, яким підтверджена тяжкість отриманих ОСОБА_6 тілесних ушкоджень та механізм їх отримання (а.п. 103-104);
-Даними постанови про визнання та приєднання до кримінального провадження речових доказів від 19.11.2025 (а.п. 107-108);
-Даними постанови про визнання та приєднання до кримінального провадження речових доказів від 19.11.2025 (а.п. 109-110).
Висловлені ОСОБА_5 заперечення щодо його винуватості у вчиненні злочину суд оцінює критично. Зокрема під час розгляду справи судом було установлено з допиту обвинуваченого, що безпосередньо перед початком виїзду на перехрестя він не мав зорового контакту з велосипедистом та не бачив його місця розташування на проїжджій частині, що на переконання суду могло бути обумовлено його спостереженням за іншими автомобілями, які рухалися головною дорогою, та жодним чином не пов`язано із технічними характеристиками велосипеда, яким керувала ОСОБА_6 , та швидкістю її руху. Зазначене є безумовним підтвердженням прояву неуважності водія ОСОБА_5 перед початком руху, що мало наслідком вчинення ним дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок якої потерпілій ОСОБА_6 були заподіяні тілесні ушкодження.
Аналізуючи наведене суд дійшов висновку про підтвердження вчинення обвинуваченим  ОСОБА_5  злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, «поза розумним сумнівом».
Під час судового розгляду підстави, у відповідності до ч. 3 ст. 337 КПК України, для виходу за межі висунутого обвинувачення, чи його зміни, судом не встановлені, оскільки обставини, які б перешкоджали ухваленню справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод, відсутні.

Обставини, які пом`якшують або обтяжують покарання.
Обставинами, які пом`якшують покарання, передбачені ст. 66 КК України, є щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.
Обставини, які відповідно до ст. 67 КК України обтяжують покарання та можуть бути враховані під час ухвалення вироку, під час досудового розслідування не встановлені. 

Мотиви призначення судом покарання. 
Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_5 суд керується вимогами ст.ст. 65-67 КК України, роз`ясненнями пунктів 1, 2, 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» (зі змінами та доповненнями), а також виходить із принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.
Відповідно до ст. 50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.
У п. 20 Постанови Пленуму Верховного суду України від 23 грудня 2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту» роз`яснено, що при призначенні покарання за відповідною частиною ст. 286 КК України суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, вину інших причетних до нього осіб (пішоходів, водіїв транспортних засобів, працівників, відповідальних за технічний стан і правильну експлуатацію останніх, тощо), а також обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання, та особу винного.
Санкцією ч. 1 ст. 286 КК України передбачено покарання у виді штрафу від трьох тисяч до п`яти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або виправних робіт на строк до двох років, або арешт на строк до шести місяців, або обмеження волі на строк до трьох років, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років. 
Обираючи покарання обвинуваченому, суд ураховує вимоги ст. 65 КК України щодо загальних засад призначення покарання, межі санкції ч. 1 ст. 286 КК України, віднесення вчиненого обвинуваченим злочину до категорії нетяжких, особу винного, який раніше не судимий, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, одружений, пенсіонер. 
Також під час вирішення зазначеного питання суд ураховує позицію прокурора, який просив застосувати покарання у виді штрафу у мінімальному розмірі з позбавленням права керування, згоду обвинуваченого із запропонованим прокурором основним покаранням у виді штрафу та прохання не застосовувати додаткове покарання у виді позбавлення права керування, а також позицію потерпілої, яка щодо призначення основного покарання поклалася на розсуд суду, проте категорично заперечувала щодо не призначення обвинуваченому додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами.
Надану суду досудову доповідь органу пробації щодо обвинуваченого ОСОБА_5 суд бере до відома під час вирішення питання про призначення обвинуваченому покарання за вчинений злочин.
Вирішуючи питання про вид покарання ОСОБА_5 суд бере до уваги те, що санкція ч. 1 ст. 286 КК України передбачає альтернативні види покарання, а більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень. Одночасно суд ураховує, що досягнення мети запобігання вчиненню кримінальних правопорушень самим засудженим відбувається шляхом такого впливу покарання на винного, який позбавляє його можливості вчиняти нові кримінальні правопорушення. Такого результату може бути досягнуто самим фактом його засудження і тим більше - виконанням покарання, коли засуджена особа поставлена в такі умови, які значною мірою перешкоджають або повністю позбавляють її можливості вчинити нове кримінальне правопорушення. Отже, виходячи із принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, суд дійшов висновку про можливість призначення обвинуваченому ОСОБА_5 покарання у виді штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами.
На переконання суду саме таке покарання буде необхідним і достатнім для досягнення його мети, ураховуючи вік обвинуваченого та обставини вчинення ним зазначеного злочину, а також тяжкість наслідків, які настали внаслідок вчинення ним злочину. 

Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд.
Долю речових доказів суд вирішує відповідно до вимог ст. 100 КПК України.
Відповідно до ч. 2 ст. 124 КПК України стягненню з обвинуваченого ОСОБА_5 на користь держави підлягають процесуальні витрати у даному кримінальному провадженню за проведення судових експертиз, а саме:
-автотехнічної експертизи № СТ/385Е-25 від 22.12.2025 в сумі 2 544,48 грн; 
-експертизи технічного стану транспортного засобу № СТ/385Е-25 від 20.12.2025 в сумі 1 696,32 грн.
Застосовані під час досудового розслідування заходи забезпечення кримінального провадження у виді накладених арештів на тимчасово вилучене майно підлягають скасуванню із набранням вироком законної сили.
Під час досудового розслідування вказаного кримінального провадження до обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжний захід не обирався. Підстави його застосування у зв`язку із ухваленням вироку судом не встановлені.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 349, 373, 374, 376, 615 КПК України, суд 

УХВАЛИВ:
ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, та призначити йому покарання у виді штрафу в розмірі трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 51 000,00 грн (п`ятдесят одну тисячу гривень 00 коп.) з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 2 (два) роки.
Речові докази, а саме: 
- автомобіль марки ВАЗ 211010, реєстраційний номер НОМЕР_1 , який зберігається на території спеціального майданчика тимчасового утримання транспортних засобів ВПД № 2 Черкаського РУП ГУНП в Черкаській області за адресою: Черкаська обл., Черкаський р-н, м. Чигирин, вул. Богдана Хмельницького, 55 – повернути за належністю ОСОБА_5 ;
- велосипед типу "Україна", який зберігається на території спеціального майданчика тимчасового утримання транспортних засобів ВПД № 2 Черкаського РУП ГУНП в Черкаській області за адресою: Черкаська обл., Черкаський р-н, м. Чигирин, вул. Богдана Хмельницького, 55 – повернути за належністю ОСОБА_6 .
Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Соснівського районного суду м. Черкаси ОСОБА_9 від 24.11.2025 на рухоме майно, а саме велосипед типу "Україна".
Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Соснівського районного суду м. Черкаси ОСОБА_10 від 20.11.2025 на рухоме майно, а саме автомобіль марки ВАЗ 211010, реєстраційний номер НОМЕР_1 .
Стягнути з ОСОБА_5 на користь держави процесуальні витрати за проведення експертиз у сумі 4 240,80 грн (чотири тисячі двісті сорок гривень 80 коп.).
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Вирок може бути оскаржений до Черкаського апеляційного суду через Чигиринський районний суд Черкаської області протягом 30 днів з дня його проголошення.
Копію повного тексту вироку відразу після його проголошення вручити учасникам судового провадження.
Копію вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надіслати учасникам судового провадження, які не були присутні в судовому засіданні.

Суддя ОСОБА_11