Справа № 541/3955/25 
№ провадження 1-кп/541/109/2026 

В И Р О К
іменем України

19 лютого 2026 року  м.Миргород
Миргородський міськрайонний суд Полтавської області в складі: 
головуючої судді – ОСОБА_1 ,
при секретарі судового засідання– ОСОБА_2 , 
за участю прокурора – ОСОБА_3 ,
обвинуваченої – ОСОБА_4 ,
захисника – ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Миргород Полтавської області кримінальне провадження, зареєстроване в Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12025175550000219 від 24.09.2025 року за обвинуваченням 
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, уродженки м.Київа, з середньою освітою, непрацюючої, заміжньої, утриманців не має, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої, 
у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України, -
В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_4 , не маючи посвідчення водія на право керування транспортними засобами, достовірно знаючи, що для отримання посвідчення водія необхідно скласти теоретичний і практичний іспити та пройти медичний огляд, вирішила придбати підроблене посвідчення водія з метою подальшого його використання. 
Для досягнення своєї мети, отримання підробленого посвідчення водія у спосіб, що не відповідає порядку, встановленому Постановою Кабінету Міністрів України №340 від 08.05.1993 «Про затвердження Положення про порядок видачі посвідчення водія та допуску до керування транспортними засобами», яке є обов`язковим для всіх підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності та громадян України, іноземних громадян та осіб без громадянства, ОСОБА_4 , на початку січня 2025 року, точної дати та часу під час досудового розслідування встановити не надалося можливим, перебуваючи за місцем свого проживання, а саме за адресою: АДРЕСА_1 , використовуючи власний мобільний телефон марки «Iphone 11», за допомогою мобільного додатку «Telegram», зв`язалася із невстановленою особою, яка запропонувала їй придбати підроблене посвідчення водія встановленого зразка за ціною 15000 гривень. При цьому, достовірно знаючи про порядок отримання посвідчення водія встановлений чинним законодавством, діючи всупереч цього порядку, ОСОБА_4 , умисно, усвідомлюючи протиправність своїх дій, ввійшла у змову з невстановленою особою, та замовила за обумовлену ціну виготовлення підробленого посвідчення водія категорії «В» з метою подальшого його використання. При цьому, невстановлена особа повідомила ОСОБА_4 про необхідність передачі фотокартки для її розміщення на бланку посвідчення на право керування транспортними засобами, а також копії паспорту громадянина України та картки платника податків. ОСОБА_4 , виступивши пособником протиправних дій невстановленої особи, достовірно знаючи, що її фотокартка та вказані документи будуть використані для виготовлення підробленого офіційного документа - посвідчення водія, шляхом прикріплення відповідних файлів до електронних повідомлень, через мобільний додаток «Telegram», надіслала невстановленій досудовим розслідуванням особі свою фотокартку, копію паспорту громадянина України та копію картки платника податків, тобто надала засоби та сприяла підробленню офіційного документа. 
У подальшому невстановлена особа, у невстановленому під час досудового розслідування місці, виготовила посвідчення водія серії та номеру НОМЕР_1 від 28.01.2025, категорії «В» на ім`я ОСОБА_4 . Після цього, у кінці січня 2025 року, точної дати та часу під час досудового розслідування встановити не представилось можливим, у відділенні ТОВ «Нова пошта», яке розташоване за адресою: вул. Шевченка, 15, с-ще Комишня Миргородського району Полтавської області, ОСОБА_4 , за попередньою домовленістю із невстановленою особою, отримав надіслане від останньої підроблене посвідчення водія серії та номеру НОМЕР_1 , яке не відповідає аналогічним бланкам документів, які знаходяться в офіційному обігу, та здійснила оплату за посилку, а саме за виготовлене посвідчення водія в сумі 15000 грн. 
Таким чином, своїми умисними та протиправними діями, що виразилися у пособництві у підробленні посвідчення, яке видається установою, яка має право видавати такі документи, і яке надає права з метою використання його іншою особою, ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення (проступку), передбаченого ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 358 КК України. 
Крім цього, ОСОБА_4 , після отримання нею підробленого посвідчення водія, достовірно знаючи, що воно підроблене, діючи умисно, усвідомлюючи протиправним характер своїх дій, розуміючи, що порушуй вимоги Постанови Кабінету Міністрів України № 340 від 08.05.1993 «Про затвердження Положення про порядок видачі посвідчення водія та допуску до керування транспортними засобами», умисно використовувала завідомо підроблений документ - посвідчення водія серії та номеру НОМЕР_1 категорії «В», на своє ім`я для керування автотранспортним засобом марки «Hyundai Tucson», державний номерний знак НОМЕР_2 . 
Так, 24.09.2025 близько 13:35 год. ОСОБА_6 , рухаючись за кермом автомобіля марки «Hyundai Tucson», державний номерний знак НОМЕР_2 по вул. Незалежності в м. Миргород Полтавської області, поблизу багатоповерхового будинку №2, здійснила стоянку транспортного засобу з порушенням вимог правил дорожнього руху. Згодом до ОСОБА_7 підійшли працівники поліції з метою оформлення відносно неї матеріалів про адміністративне правопорушення. Реалізовуючи свій кримінально-протиправний умисел, направлений на використання завідомо підробленого документа - посвідчення водія, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, ОСОБА_4 , на законну вимогу інспектора СРПП Миргородського РВИ ГУНП в Полтавській області пред`явила йому посвідчення водія серії та номеру НОМЕР_1 на своє ім`я, яке відповідно до висновку судової технічної експертизи документів №СЕ-19/117-25/21370-ДД від 30.09.2025, не відповідає аналогічним бланкам документів, які знаходяться в офіційному обігу. 
Таким чином, своїми умисними та протиправними діями, що виразилися у використанні завідомо підробленого документа, ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України.
В судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_4 свою вину визнала повністю, підтвердила вчинення нею інкримінованих кримінальних правопорушень за обставин викладених в обвинувальному акті, в скоєному щиро розкаялась. Пояснила, що зробила для себе висновок, і вже проходить навчання в приватному підприємстві «БІЗАРТ» з підготовки водіїв транспортних засобів категорії «В» з 20.10.2025 до 17.11.2025, просила суворо не карати та доповнила, що перебуває на 38 тижні вагітності. 
Враховуючи те, що обвинувачена ОСОБА_4 в повному обсязі визнала свою вину у вчиненні інкримінованих їй органом досудового розслідування кримінальних правопорушеннях при обставинах, викладених у обвинувальному акті, а також судом встановлено, що учасники судового провадження, в тому числі обвинувачена, правильно розуміють зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності їх позиції, а також цілком погоджується із правовою кваліфікацією її дій органом досудового розслідування, роз`яснивши їм положення ч. 3 ст. 349 КПК України про те, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати фактичні обставини провадження в апеляційному порядку, вислухавши думку сторін кримінального провадження, які не заперечували проти його розгляду в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнає недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким не оспорюються. 
Враховуючи викладене, допитавши обвинувачену, дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують її особу, суд прийшов до висновку, що винуватість ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованих їй кримінальних правопорушеннях при обставинах, викладених в обвинувальному акті, доведена повністю.
Відповідно до ст.50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави і має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів. 
Відповідно до вимог ст.65 КК України суд призначає покарання у межах, установлених в санкції статті Основної частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів. 
При призначенні покарання ОСОБА_4 суд враховує, що останній вчинив два кримінальні правопорушення, які відповідно до вимог ст. 12 КК України являються кримінальними проступками.
Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченої ОСОБА_4 суд згідно ст. 66КК України визнає щире каяття.
Обставин, які б обтяжували покарання ОСОБА_4 , відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено.
Суд приймає до уваги, що обвинувачена вину визнала, розкаюється у скоєному, за місцем проживання ОСОБА_4 характеризується виключно позитивно, на обліках у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, одружена, вагітна, вперше притягується до кримінальної відповідальності.
За таких обставин, суд вважає, що обвинуваченій слід призначити покарання у виді штрафу в межах, передбачених санкціями ч. 1 та ч. 4 ст. 358 КК України ближче до мінімальних.
Призначаючи покарання ОСОБА_4 за сукупністю кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 358 та ч. 4 ст. 358 КК України суд застосовує положення ч. 1 ст. 70 КК України та визначає покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим.
На думку суду таке покарання буде справедливим, необхідним і достатнім та, у відповідності до вимог ст. ст. 50, 65 КК України, буде відповідати завданням та загальним засадам призначення покарання та його меті.
Процесуальні витрати, пов`язані із залученням експертів і які документально підтверджені, в сумі 2228 гривні 50 копійок, відповідно до вимог ч. 2 ст. 124, ч. 1 ст. 126 КК України слід стягнути з обвинуваченої ОСОБА_4 на користь держави.
Запобіжний захід відносно ОСОБА_4 не обирався.
Цивільний позов не заявлявся.
Питання щодо речових доказів підлягає вирішенню відповідно до вимог ст. 100 КПК України.
Керуючись ст.ст. 349,368, 370, 373-374 КПК України, суд, -
У Х В А Л И В:
Визнати винною ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 358 та ч. 4 ст. 358 КК України та призначити покарання:
- за ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 358 КК України у виді штрафу в розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1700,00 (одна тисяча сімсот) гривень;
- за ч.4 ст.358 КК України у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень.
На підставі ч.1 ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим покаранням визначити ОСОБА_4 остаточне покарання у виді штрафу в розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1700,00 (одна тисяча сімсот) гривень.
Речові докази у кримінальному провадженні, а саме: посвідчення водія серії НОМЕР_1 та оптичний носій інформації - DVD-R диск, на якому містяться відеозаписи з портативних відеореєстраторів інспекторів СРПП Миргородського РВП - залишити зберігатися у матеріалах судовою кримінального провадження.
Стягнути з обвинуваченої ОСОБА_4 на користь держави процесуальні витрати на проведення експертизи на суму 2228 (дві тисячі двісті двадцять дев`ять) гривень 50 копійок.
Вирок може бути оскаржений до Полтавського апеляційного суду через Миргородській міськрайонний суд Полтавської області протягом 30 днів з дня його проголошення, з урахуванням особливостей, передбачених ч. 2 ст. 394 КПК України.
Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. В разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити прокурору та обвинуваченому.

Суддя	ОСОБА_1