РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

м. Вінниця
03 квітня 2026 р.  Справа № 120/1892/26

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Бошкової Юлії Миколаївни, розглянувши у письмовому порядку за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної казначейської служби України у Вінницькій області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:
До Вінницького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі - позивач) до Головного управління Державної казначейської служби України у Вінницькій області (далі - відповідач) про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії.
Обгунтовуючи позовні вимоги позивач зазначає, що ним було направлено запит на інформацію до Головного управління Державної казначейської служби України у Вінницькій області про надання копій письмових зобов`язань про нерозголошення персональних даних, посадових осіб відповідача, які мали доступ до персональних даних запитувача після отримання управлінням 23.01.2026 поштового відправлення № 3150001509023. Однак, у відповіді на запит від 13.02.2026 відповідач повідомив про відсутність запитуваної інформації у володінні розпорядника інформації, у зв`язку із чим відмовив у задоволенні запиту.
Ухвалою суду від 20.02.2026 відкрите провадження у справі та вирішено здійснювати її розгляд у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.
06.03.2026 представником відповідача до суду подано відзиві на адміністративний позов, яким заперечує заявлені позовні вимоги та просить відмовити у їх задоволенні. Окрім іншого зазначає про те, що обробка персональних даних ОСОБА_1 , отриманих у складі поштового відправлення за № 3150001509023, здійснена Головним управлінням Казначейства на підставі та в межах, визначених статтями 6, 7 та 11 Закону України «Про захист персональних даних», у відповідності до Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, виключно з метою розгляду його заяви «Про виконання судового рішення шляхом стягнення коштів» від 21.01.2026 та доданих до неї документів і надання відповіді по суті.
При цьому, відповідачем наголошено, що оскільки на момент отримання запиту на інформацію ОСОБА_1 письмові зобов`язання про нерозголошення персональних даних працівників, як окремі матеріальні об`єкти (документи) у Головного управління Казначейства були відсутні, останнє не могло надати те, чого не існує в матеріальному вигляді. У зв`язку із цим Головне управління Казначейства повідомило ОСОБА_1 про те, що окремі письмові зобов`язання працівників про нерозголошення персональних даних у вигляді самостійних документів у Головному управлінні Казначейства не створюються та не ведуться, у зв`язку з чим запитувана у цій частині інформація відсутня у володінні розпорядника. А відтак, надання відповіді про відсутність документа є належним виконанням обов`язку розпорядника щодо надання достовірної інформації про фактичний стан справ. Запит на доступ до публічної інформації — це запит на готовий продукт, а не процес його створення.
09.03.2026 представником відповідача до суду подано клопотання про розгляд справи в порядку загального позовного провадження.
Ухвалою від 10.03.2026 відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача про розгляд справи за правилами загального провадження.
Дослідивши наявні у матеріалах справи докази та з`ясувавши обставини справи, суд вважає, що в задоволенні адміністративного позову слід відмовити, виходячи з наступного.
ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Казначейства із запитом на доступ до публічної інформації від 08.02.2026, у якому просив надати копії письмових зобов`язань про нерозголошення персональних даних посадових осіб, які мали доступ до його персональних даних після отримання Головним управлінням Казначейства 23.01.2026 поштового відправлення № 3150001509023.
За результатами розгляду запиту ОСОБА_1 . Головним управлінням Казначейства листом від 13.02.2026 № 04-23-12/1147 повідомлено його про те, що документи у поштовому відправленні за № 3150001509023 надіслані ним до Головного управління Казначейства на підставі Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» та Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 № 845 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 30.01.2013 № 45), відповідно до яких здійснюється прийняття та опрацювання документів, поданих стягувачами для виконання судових рішень органами Казначейства.
Головне управління Казначейства у листі від 13.02.2026 № 04-23-12/1147 повідомило ОСОБА_1 про те, що відповідно до частини третьої статті 10 Закону України «Про захист персональних даних» працівники, які в межах своїх посадових обов`язків здійснювали обробку його персональних даних, що містились у документах, надісланих у поштовому відправленні за № 3150001509023, зобов`язані дотримуватись вимог законодавства у сфері захисту персональних даних та не допускати їх незаконного розповсюдження чи використання незалежно від наявності окремих письмових зобов`язань. Також повідомлено, що персональні дані ОСОБА_1 , відповідно до вимог статті 10 Закону України «Про захист персональних даних», третім особам не передавались, що узгоджується з положеннями статті 14 зазначеного Закону.
Крім того, Головним управлінням Казначейства (на запит ОСОБА_1 від 08.02.2026) листом від 13.02.2026 № 04.1-14/1150 надано інформацію про посадових осіб, які мали доступ до його персональних даних, із зазначенням дій, що ними вчинялись.
Вважаючи протиправними дії відповідача, позивач звернувся до суду із позовом, що розглядається.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд зазначає таке.
Статтею 34 Конституції України передбачено, що кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір.
Порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом, та інформації, що становить суспільний інтерес визначає Закон України від 13.01.2011 № 2939-VI "Про доступ до публічної інформації" (далі - Закон № 2939-VI).
Відповідно до статті 1 Закону № 2939-VI публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом.
Згідно із статтею 3 Закону № 2939-VI право на доступ до публічної інформації гарантується: 1) обов`язком розпорядників інформації надавати та оприлюднювати інформацію, крім випадків, передбачених законом; 2) визначенням розпорядником інформації спеціальних структурних підрозділів або посадових осіб, які організовують у встановленому порядку доступ до публічної інформації, якою він володіє; 3) максимальним спрощенням процедури подання запиту та отримання інформації; 4) доступом до засідань колегіальних суб`єктів владних повноважень, крім випадків, передбачених законодавством; 5) здійсненням парламентського, громадського та державного контролю за дотриманням прав на доступ до публічної інформації; 6) юридичною відповідальністю за порушення законодавства про доступ до публічної інформації.
Доступ до публічної інформації відповідно до цього Закону здійснюється на принципах: 1) прозорості та відкритості діяльності суб`єктів владних повноважень; 2) вільного отримання, поширення та будь-якого іншого використання інформації, що була надана або оприлюднена відповідно до цього Закону, крім обмежень, встановлених законом; 3) рівноправності, незалежно від ознак раси, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних або інших ознак (статті 4 Закону № 2939-VI).
Пунктом 2 частини першої статті 5 Закону № 2939-VI визначено, що доступ до інформації забезпечується, зокрема, шляхом надання інформації за запитами на інформацію.
Згідно зі статтею 12 Закону № 2939-VI, суб`єктами відносин у сфері доступу до публічної інформації є: 1) запитувачі інформації - фізичні, юридичні особи, об`єднання громадян без статусу юридичної особи, крім суб`єктів владних повноважень; 2) розпорядники інформації - суб`єкти, визначені у статті 13 цього Закону; 3) структурний підрозділ або відповідальна особа з питань доступу до публічної інформації розпорядників інформації.
Пунктом першим частини першої статті 13 Закону № 2939-VI, передбачено, що розпорядниками інформації для цілей цього Закону визнаються, суб`єкти владних повноважень - органи державної влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, органи влади Автономної Республіки Крим, інші суб`єкти, що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обов`язковими для виконання.
За приписами частини першої статті 14 Закону № 2939-VI розпорядники інформації зобов`язані: оприлюднювати інформацію, передбачену цим та іншими законами; систематично вести облік документів, що знаходяться в їхньому володінні; вести облік запитів на інформацію; визначати спеціальні місця для роботи запитувачів з документами чи їх копіями, а також надавати право запитувачам робити виписки з них, фотографувати, копіювати, сканувати їх, записувати на будь-які носії інформації тощо; мати спеціальні структурні підрозділи або призначати відповідальних осіб для забезпечення доступу запитувачів до інформації та оприлюднення інформації; надавати та оприлюднювати достовірну, точну та повну інформацію, а також у разі потреби перевіряти правильність та об`єктивність наданої інформації і оновлювати оприлюднену інформацію.
При цьому, порядок оформлення запитів на інформацію визначено статтею 19 Закону №2939-VI.
Запит на інформацію - це прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні (частина перша статті 19 цього ж Закону).
Відповідно до положень частини п`ятої статті 19 Закону № 2939-VI запит на інформацію має містити: ім`я (найменування) запитувача, поштову адресу або адресу електронної пошти, а також номер засобу зв`язку, якщо такий є; загальний опис інформації або вид, назву, реквізити чи зміст документа, щодо якого зроблено запит, якщо запитувачу це відомо; підпис і дату за умови подання запиту в письмовій формі.
Строк розгляду запитів на інформацію врегульований статтею 20 Закону № 2939-VI, згідно з частиною першою якої розпорядник інформації має надати відповідь на запит на інформацію не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту.
Приписами частини четвертої статті 20 Закону № 2939-VI визначено, що у разі якщо запит стосується надання великого обсягу інформації або потребує пошуку інформації серед значної кількості даних, розпорядник інформації може продовжити строк розгляду запиту до 20 робочих днів з обґрунтуванням такого продовження. Про продовження строку розпорядник інформації повідомляє запитувача в письмовій формі не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту.
Так, як вже зазначалося вище, позивач у запиті від 08.02.2026 просив надати копії письмових зобов`язань про нерозголошення персональних даних посадових осіб, які мали доступ до його персональних даних після отримання Головним управлінням Казначейства 23.01.2026 поштового відправлення № 3150001509023.
За результатами розгляду запиту ОСОБА_1 . Головним управлінням Казначейства листом від 13.02.2026 № 04-23-12/1147 повідомлено його про те, що документи у поштовому відправленні за № 3150001509023 надіслані ним до Головного управління Казначейства на підставі Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» та Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 № 845 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 30.01.2013 № 45), відповідно до яких здійснюється прийняття та опрацювання документів, поданих стягувачами для виконання судових рішень органами Казначейства.
А також, що відповідно до частини третьої статті 10 Закону України «Про захист персональних даних» працівники, які в межах своїх посадових обов`язків здійснювали обробку його персональних даних, що містились у документах, надісланих у поштовому відправленні за № 3150001509023, зобов`язані дотримуватись вимог законодавства у сфері захисту персональних даних та не допускати їх незаконного розповсюдження чи використання незалежно від наявності окремих письмових зобов`язань. Також повідомлено, що персональні дані ОСОБА_1 , відповідно до вимог статті 10 Закону України «Про захист персональних даних», третім особам не передавались, що узгоджується з положеннями статті 14 зазначеного Закону.
Крім того, Головним управлінням Казначейства (на запит ОСОБА_1 від 08.02.2026) листом від 13.02.2026 № 04.1-14/1150 надано інформацію про посадових осіб, які мали доступ до його персональних даних, із зазначенням дій, що ними вчинялись.
Разом з тим, позивач не погоджується із отриманою відповіддю управління, та зауважує, що позивач безпосередньо у запиті послався на те, що такі данні повинні бути у відповідача наявними згідно із вимогами п. 3.7 Типового порядку обробки персональних даних, затвердженого наказом Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини від 08.01.2014 року № 1/02-14.
Щодо зазначеного суд виходить з наступного.
Відповідно до наказу Уповноваженого з прав людини Верховної Ради України від 08.01.2024 за № 1/02-14 визначено, що цим Порядком обробки персональних даних (далі - Порядок) визначено загальні вимоги до обробки та захисту персональних даних суб`єктів персональних даних, що обробляються повністю чи частково із застосуванням автоматизованих засобів, а також персональних даних, що містяться у картотеці чи призначені до внесення до картотеки, із застосуванням неавтоматизованих засобів.
Пунктом 1.2. Порядку визначено, що володільці, розпорядники персональних даних самостійно визначають порядок обробки персональних даних, враховуючи специфіку обробки персональних даних у різних сферах, відповідно до вимог, визначених Законом України «Про захист персональних даних» (далі - Закон) та цим Порядком.
Пунктом 2.1 Порядку визначено вимоги до обробки персональних даних: 1) мету та підстави обробки персональних даних; 2) категорії суб`єктів персональних даних; 3) склад персональних даних; 4) порядок обробки персональних даних, а саме: - спосіб збору, накопичення персональних даних; - строк та умови зберігання персональних даних; - умови та процедуру зміни, видалення або знищення персональних даних; - умови та процедуру передачі персональних даних та перелік третіх осіб, яким можуть передаватися персональні дані; - порядок доступу до персональних даних осіб, які здійснюють обробку, а також суб`єктів персональних даних; - заходи забезпечення захисту персональних даних; - процедуру збереження інформації про операції, пов`язані з обробкою персональних даних та доступом до них.
Пунктом 2.2 Порядку установлено, що у випадках, передбачених Законом, володілець також визначає обов`язки та права осіб, відповідальних за організацію роботи, пов`язаної із захистом персональних даних під час їх обробки.
Відповідно до розділу 3 Порядку, визначено захист персональних даних.
Так, п. 3.1 Порядку володілець, розпорядник персональних даних вживають заходів щодо забезпечення захисту персональних даних на всіх етапах їх обробки, у тому числі за допомогою організаційних та технічних заходів.
Пунктом 3.2 Порядку визначено, що володілець, розпорядник персональних даних самостійно визначають перелік і склад заходів, спрямованих на безпеку обробки персональних даних, з урахуванням вимог законодавства у сферах захисту персональних даних, інформаційної безпеки.
Пунктом 3.3 Порядку унормовано, що захист персональних даних передбачає заходи, спрямовані на запобігання їх випадкових втрати або знищення, незаконної обробки, у тому числі незаконного знищення чи доступу до персональних даних.
Пунктом 3.4 Порядку визначені організаційні заходи, які охоплюють: - визначення порядку доступу до персональних даних працівників володільця/розпорядника;
- визначення порядку ведення обліку операцій, пов`язаних з обробкою персональних даних суб`єкта та доступом до них;
- розробку плану дій на випадок несанкціонованого доступу до персональних даних, пошкодження технічного обладнання, виникнення надзвичайних ситуацій;
- регулярне навчання співробітників, які працюють з персональними даними.
Також, п. 3.5 Порядку, визначено, що володілець/розпорядник веде облік працівників, які мають доступ до персональних даних суб`єктів. Володілець/розпорядник визначає рівень доступу зазначених працівників до персональних даних суб`єктів. Кожен із цих працівників користується доступом лише до тих персональних даних (їх частини) суб`єктів, які необхідні йому у зв`язку з виконанням своїх професійних чи службових або трудових обов`язків.
Пунктом 3.8 Порядку встановлено, що датою надання права доступу до персональних даних вважається дата надання зобов`язання відповідним працівником.
Отже, із зазначеного слідує, що зазначеним порядком визначено, загальні вимоги до обробки та захисту персональних даних суб`єктів персональних даних, що обробляються повністю чи частково із застосуванням автоматизованих засобів, а також персональних даних, що містяться у картотеці чи призначені до внесення до картотеки, із застосуванням неавтоматизованих засобів. 
А також передбачено про те, що володільці, розпорядники персональних даних самостійно визначають порядок обробки персональних даних, враховуючи специфіку обробки персональних даних у різних сферах, відповідно до вимог, визначених Законом України «Про захист персональних даних» (далі - Закон) та цим Порядком.
Разом з тим повертаючись до підстав позову, суд зауважує, що позивачем позиція базується на неправильному застосуванні норм права.
Позивач посилається на пункт 3.7 Типового порядку обробки персональних даних, затвердженого наказом Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини від 08.01.2014 № 1/02-14, вважаючи, що у відповідача повинні бути наявні письмові зобов`язання працівників про нерозголошення персональних даних.
Однак такий висновок є помилковим з огляду на те, що Типовий порядок обробки персональних даних, затверджений зазначеним наказом, є підзаконним нормативно-правовим актом, який визначає загальні організаційні засади обробки та захисту персональних даних, але не встановлює імперативного обов`язку щодо оформлення саме письмових зобов`язань у кожному конкретному випадку обробки персональних даних.
Крім того, відповідно до положень Закону України «Про захист персональних даних», зокрема частини третьої статті 10, працівники, які здійснюють обробку персональних даних у межах своїх посадових обов`язків, зобов`язані не допускати незаконного розголошення чи використання таких даних незалежно від наявності окремих письмових зобов`язань.
Таким чином, закон прямо встановлює обов`язок дотримання режиму конфіденційності персональних даних, і цей обов`язок виникає в силу закону, а не виключно на підставі підписання окремих документів.
Більше того, зазначеним Типовим порядком передбачено, що володільці та розпорядники персональних даних самостійно визначають порядок обробки персональних даних з урахуванням специфіки своєї діяльності, за умови дотримання вимог Закону.
Отже, питання щодо оформлення письмових зобов`язань працівників належить до внутрішньої організації діяльності відповідача та не може розглядатися як безумовний обов`язок, невиконання якого свідчить про порушення прав позивача.
Також слід врахувати, що на запит позивача відповідачем було надано вичерпну інформацію про осіб, які мали доступ до його персональних даних, а також про дії, що ними вчинялися, що свідчить про належне виконання обов`язку щодо забезпечення прозорості обробки персональних даних.
Таким чином, вимога позивача щодо надання копій письмових зобов`язань про нерозголошення персональних даних не ґрунтується на вимогах чинного законодавства, а доводи про порушення його прав є безпідставними.
З наведеного суд робить висновок, що позивач, скориставшись правом на отримання публічної інформації, звернувшись до відповідача, отримав належну відповідь.
Згідно з частиною другою статті 23 Закону №2939-VI, запитувач має право оскаржити: 1) відмову в задоволенні запиту на інформацію; 2) відстрочку задоволення запиту на інформацію; 3) ненадання відповіді на запит на інформацію; 4) надання недостовірної або неповної інформації; 5) несвоєчасне надання інформації; 6) невиконання розпорядниками обов`язку оприлюднювати інформацію відповідно до статті 15 цього Закону; 7) інші рішення, дії чи бездіяльність розпорядників інформації, що порушили законні права та інтереси запитувача.
З урахуванням встановлених обставин справи, суд дійшов висновку, що на момент судового розгляду спірних правовідносин запит про доступ до публічної інформації є розглянутим у повному обсязі, що у свою чергу свідчить про відсутність протиправних дій відповідача у наданні відповіді на запити позивача.
Згідно з статтею статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. Відповідно до частини другої статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, проаналізувавши матеріали справи та надані учасниками справи письмові пояснення по суті заявлених вимог, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення адміністративного позову.
Відповідно до статті 139 КАС України судові витрати у зв`язку з відмовою у задоволенні позову не підлягають відшкодуванню. 
Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, -

ВИРІШИВ:
у задоволенні адміністративного позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.
Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. 

Інформація про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 )

Відповідач: Головне управління Державного казначейства України у Вінницькій області (вул. Пирогова, 29, м. Вінниця, код ЄДРПОУ 37979858)

Рішення суду сформовано: 03.04.2026.

Суддя Бошкова Юлія Миколаївна