Справа № 536/268/26
Провадження № 2-о/536/30/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 березня 2026 року м. Кременчук

Кременчуцький районний суд Полтавської області у складі: 
головуючого судді - Колотієвського О.О.,
при секретарі - Коваль В.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кременчуці цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Кременчуці Кременчуцького району Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції - про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території,
ВСТАНОВИВ:
Свою заяву обґрунтовував тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер рідний брат по лінії матері ОСОБА_2 (далі – Позивач, ОСОБА_1 ) – ОСОБА_3 , який на момент смерті був зареєстрований та проживав на тимчасово окупованій території України за адресою: АДРЕСА_1 .
Отримати свідоцтво про смерть у відділі державної реєстрації актів цивільного стану неможливо, оскільки факт смерті відбувся на тимчасово окупованій території України. Встановлення факту смерті необхідне для реєстрації смерті ОСОБА_3 на території України з отриманням свідоцтва про смерть та для прийняття спадщини після померлого.
Факт смерті підтверджується свідоцтвом про смерть видане відділом запису актів цивільного стану Гагарінського району міста Севастополь Управління запису актів цивільного стану міста Севастополь від 27.06.2017 року, серія НОМЕР_1 , тобто органом, який створений та діє у порядку не передбаченому законом, та скріплені печаткою території, що не визнана державою Україна, а тому є недійсним і не створює правових наслідків, що позбавляє ОСОБА_1 , який є громадянином України, зареєструвати смерть брата.
Оскільки, видане нелегітимним органом на тимчасово окупованій території м.Севастополь, Автономна Республіка Крим, свідоцтво про смерть не засвідчує у встановленому порядку факту смерті громадянина ОСОБА_3 , створюють перешкоди та робить неможливим оформлення спадкових прав заявника, як спадкоємця за законом на майно, що залишилось після смерті громадянина ОСОБА_3 .
При зверненні до Відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Кременчуці Кременчуцького району Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції з метою державної реєстрації смерті рідного брата по лінії матері заявнику було усно відмовлено з тих підстав, що документи подані заявником для реєстрації смерті, видані на тимчасово окупованій території Автономної Республіки Крим, державними органами України не визнаються та не відповідають встановленій формі та роз`яснено права на звернення до суду.
Відомості про смерть не внесені до єдиної бази, тому вказане свідоцтво не вважається документом, виданим державним органом України.
Встановлення даного факту необхідне заявнику з метою державної реєстрації смерті брата, оформлення спадкових справ, а встановити його іншим шляхом аніж судовим не можливо.
На підставі вищевикладеного просила суд ухвалити рішення, яким: 
1. Встановити факт смерті особи на тимчасово окупованій території України, а саме: громадянина України ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце народження: с.Максимівка Кременчуцького району Полтавської області, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 в м.Севастополь Автономна Республіка Крим.
Заявник та його представник, а також представник заінтересованої особи в судове засідання не з`явилися. На адресу суду надійшли заяви про розгляд справи без їх участі.
Дослідивши матеріали заяви, суд вважає, що заявлені вимоги підлягають задоволенню, з огляду на наступне: 
Згідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України в судовому порядку можуть бути встановлені будь-які факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих або майнових прав фізичних осіб.
Відповідно до ст. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України N 5 від 31 березня 1995 року "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення" "Відповідно до статей 255, 271 ЦПК України в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо:
- згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян;
- чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення;
- заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення".
Факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян.
Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення, оскільки один і той самий факт для певних осіб і для певної мети може мати юридичне значення, а для інших осіб та для іншої мети - ні.
За змістом частини першої статті 317 ЦПК України заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України".
Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд вправі встановити факт смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті.
Встановлення факту смерті особи в певний час провадиться тільки у разі неможливості органом Державної реєстрації актів цивільного стану зареєструвати факт смерті з підстав, що відсутні документи, які свідчать про смерть особи.
Предметом доказування у цих справах є не сама подія смерті, а її чітко визначений час, який повинен породжувати для заявника правові наслідки.
Перед тим, як звернутися до суду з заявою про встановлення факту смерті у певний час заявник зобов`язаний спочатку звернутися у орган Державної реєстрації актів цивільного стану. Після одержання відмови органу Державної реєстрації актів цивільного стану у реєстрації події смерті заявник має право звернутися до суду з заявою про встановлення факту смерті особи в певний день.
Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер рідний брат заявник по лінії матері ОСОБА_2 (далі – Позивач, ОСОБА_1 ) – ОСОБА_3 , який на момент смерті був зареєстрований та проживав на тимчасово окупованій території України за адресою: АДРЕСА_1 .
Отримати свідоцтво про смерть у відділі державної реєстрації актів цивільного стану неможливо, оскільки факт смерті відбувся на тимчасово окупованій території України. Встановлення факту смерті необхідне для реєстрації смерті ОСОБА_3 на території України з отриманням свідоцтва про смерть та для прийняття спадщини після померлого.
Факт смерті підтверджується свідоцтвом про смерть видане відділом запису актів цивільного стану Гагарінського району міста Севастополь Управління запису актів цивільного стану міста Севастополь від 27.06.2017 року, серія НОМЕР_1 , тобто органом, який створений та діє у порядку не передбаченому законом, та скріплені печаткою території, що не визнана державою Україна, а тому є недійсним і не створює правових наслідків, що позбавляє ОСОБА_1 , який є громадянином України, зареєструвати смерть брата.
Оскільки, видане нелегітимним органом на тимчасово окупованій території м.Севастополь, Автономна Республіка Крим, свідоцтво про смерть не засвідчує у встановленому порядку факту смерті громадянина ОСОБА_3 , створюють перешкоди та робить неможливим оформлення спадкових прав заявника, як спадкоємця за законом на майно, що залишилось після смерті громадянина ОСОБА_3 .
При зверненні до Відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Кременчуці Кременчуцького району Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції з метою державної реєстрації смерті рідного брата по лінії матері заявнику було усно відмовлено з тих підстав, що документи подані заявником для реєстрації смерті, видані на тимчасово окупованій території Автономної Республіки Крим, державними органами України не визнаються та не відповідають встановленій формі та роз`яснено права на звернення до суду.
Згідно до вимог ч. 1 ст. 76 ЦПК України "Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи".
Як передбачено ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.
За загальним принципом доказування та подання доказів, відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень.
Докази, які заявник повинен подати в рахунок обґрунтування всіх тих обставин, на які він посилається, як на підставу для задоволення його вимог, і на підставі яких суд в подальшому встановить наявність або відсутність підстав для задоволення заяви чи відмови у її задоволенні,- повинні бути виключно належними та допустимими.
У відповідності до Інформаційного листа Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про окремі питання застосування Закону України від 04 лютого 2016 року N 990-VIII "Про внесення змін до Цивільного процесуального кодексу України щодо встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України" - "Питання щодо можливості використання як доказів у справі про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України документів, які видані органами та установами (зокрема, лікарняними закладами), що знаходяться на такій території, має вирішуватися з урахуванням загальних положень цивільного процесуального законодавства України щодо належності та допустимості доказів (статті 58, 59 ЦПК України). Зокрема, належними відповідно до частини першої статті 58 ЦПК України є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Допустимими за змістом частини першої цієї статті є докази, одержані в порядку, встановленому законом.
Таким чином, документи, видані органами та установами (зокрема, лікарняними закладами), що знаходяться на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, як виняток можуть братись до уваги судом та оцінюватись разом з іншими доказами в їх сукупності та взаємозв`язку під час розгляду справ у порядку статті 317 ЦПК України.
Суд не приймає, як належний доказ: свідоцтво про смерть ОСОБА_3 оскільки державних органів, які мають повноваження для реєстрації такої дії, підконтрольних Україні на теперішній час немає. А згідно Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" від 15 квітня 2014 року N 1207- VII будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий цими органами та/або особами є недійсним і не створює правових наслідків.
В п. п. 23, 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про застосування норм цивільно-процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" від 12 червня 2009 року № 2, Пленум Верховного Суду України звернув увагу на наступне: "розглядаючи справи, судам слід неухильно виконувати вимоги статей 58,59 ЦПК України про належність і допустимість доказів…", виходячи з принципу процесуального рівноправ`я сторін та враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів (статті 58,59 ЦПК) в порядку, передбаченому статтями 185,187,189 ЦПК України".
На підставі вищевикладеного, суд приймає до уваги ті фактичні обставини - письмову інформацію, яка викладена у свідоцтві про смерть ОСОБА_3 .
Таким чином, суд вважає, що факт смерті ОСОБА_3 підтверджений, а тому заява підлягає задоволенню.
У відповідності до п. 8 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України.
Керуючись ст.ст.4,10,13, 76, 77, 81,315-319 ЦПК України, суд,
ВИРІШИВ:
Заяву ОСОБА_1 – про встановлення факту смерті на тимчасово окупованій території - задовольнити.
Встановити факт смерті особи на тимчасово окупованій території України, а саме: громадянина України ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце народження: с.Максимівка Кременчуцького району Полтавської області, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 в м.Севастополь Автономна Республіка Крим.
Допустити негайне виконання рішення в частині встановлення факту смерті ОСОБА_3 .
Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Полтавського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги на рішення суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Оскарження рішення не зупиняє його виконання.

Суддя	О. О. Колотієвський