Справа № 615/2974/25
Провадження № 2/615/121/26
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 лютого 2026 року м. Валки

Валківський районний суд Харківської області у складі:
головуючого судді Логвінова А.О.,
за участю секретаря судового засідання Партоли О.Є.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Валки Харківської області за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу № 615/2974/25
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Таліон Плюс»
до  ОСОБА_1 
про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

Стислий зміст (виклад) позовних вимог.

03 грудня 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Таліон Плюс»(далі по тексту - позивач, ТОВ «Таліон Плюс») звернулось до Валківського районного суду Харківської області з позовом до ОСОБА_1 (далі по тексту - відповідач, ОСОБА_1 ), у якому просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № 783375697 від 25 січня 2025 року у розмірі 52 041,12 грн.
В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 25 січня 2025 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 укладено договір кредитної лінії № 783375697, за умовами якого відповідачу надано кредит у розмірі 13 700,00 грн, зі сплатою відсотків та з кінцевим терміном повернення 24 лютого 2030 року. 
31 січня 2025 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 укладено додаткову угоду до договору № 783375697, за умовами якого останній надано додатковий транш розмірі 3 700,00 грн, після чого сторонами узгоджено, що сума кредиту становить 17 400,00 грн. 
31 березня 2025 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» (клієнт) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Таліон Плюс» (фактор) було укладено Договір факторингу № МВ-ТП/29, за умовами якого клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги за переліком в реєстрі прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату.
Згідно реєстру прав вимоги від 31 березня 2025 року, до Товариства з обмеженою відповідальністю «Таліон Плюс» перейшло право грошовою вимоги до відповідача за договором № 783375697 від 25 січня 2025 року на суму 36 186,24 грн, з яких 17 400,00 грн заборгованість за тілом кредиту; 9 216,24 грн заборгованість за відсотками; 870 грн заборгованість за комісією; 8 700,00 грн неустойка. 
Відповідач не виконує належним чином умови взятого на себе зобов`язання, не погашає кредит та не сплачує відсотків за користування кредитом, що в свою чергу стало підставою для звернення до суду з даним позовом. 

Стислий зміст (виклад) заяв по суті справи. 

30 грудня 2025 року від представника відповідача надійшов до суду відзив на позовну заяву, в якому вона просить відмовити у задоволенні позову (а.с. 122-125).
В обґрунтування заперечень проти позову, викладених у відзиві, представник відповідача зазначила, що долучений до матеріалів справи реєстр боржників не є належним чином оформленим. Реєстр прав вимог до договору факторингу № МВ-ТП/29 складається з трьох аркушів, який належним чином не оформлений. У даному документі відсутній фрагмент тексту, інформація щодо відступлення права вимоги до відповідача за кредитним договором № 783375697 жодним чином не засвідчена підписами та печатками сторін, печатки з підписами сторін договору факторингу містяться на окремому аркуші. Зазначені обставини свідчать про те, що позивачем не доведено факт передачі прав вимоги первісним кредитором щодо відповідача. 
Договір кредитної лінії № 783375697 укладено з кінцевим терміном повернення 24 лютого 2030 року, у свою чергу з позов подано 03 грудня 2025 року. При цьому, матеріали справи не містять доказів того, що позивач у письмовій формі повідомляв відповідача про затримку сплати частини споживчого кредиту та процентів із зазначенням дій, необхідних для усунення порушення, та строку, протягом якого вони мають бути здійснені, що суперечить вимогам ст. 16 Закону України «Про споживче кредитування». 
12 січня 2026 року до суду від представника позивача надійшла відповідь на відзив, у якій просить задовольнити позовні вимоги. 
В обґрунтування відповіді на відзив посилається на те, що на підтвердження факту укладення даного реєстру та відступлення прав вимоги до відповідача на користь ТОВ «Таліон Плюс», первісним кредитором були передані останньому документи, які підтверджують видачу кредиту відповідачу, що були долучені позивачем до позовної заяви. Надана копія договору факторингу № МВ-ТП/6 від 29.10.2024 містить електронні підписи сторін, які підтверджують укладення договору та перехід права вимоги від ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» до ТОВ «Таліон Плюс». Відповідач свої зобов`язання відповідно до умов договору належним чином не виконувала, що стало підставою для звернення до суду з даним позовом.

Аргументи (позиції) учасників справи. 

Представник позивача у судове засідання не з`явився, надав до суду клопотання, у якому позов підтримав та просить розглядати справу за відсутності представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Таліон Плюс». 
Відповідач та її представник у судове засідання не з`явились. Про день, час та місце розгляду справи повідомлені своєчасно та належним чином. Про причини неявки суд не повідомили. 
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Рух справи. 

Ухвалою Валківського районного суду Харківської області від 11 грудня 2025 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Фактичні обставини справи, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. 

25 січня 2025 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 укладено договір кредитної лінії № 783375697 (надалі - кредитний договір) (а.с. 26-37).
За умовами кредитного договору, за цим договором кредитодавець зобов`язується надати позичальникові кредит на суму 13 700 грн 00 коп на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом. 
Згідно п. 2.5. кредитного договору, кредит надається з метою задоволення споживчих потреб позичальника.
Згідно п. 5.1. кредитного договору, кожен окремий транш за договором надається позичальнику шляхом ініціювання кредитного переказу грошових коштів з рахунку кредитодавця, на рахунок позичальника, використовуючи реквізити платіжної карти № НОМЕР_1 .
Пунктом 7.3. кредитного договору встановлено, що кінцева дата повернення кредиту - 24 лютого 2030 року. 
Розділом 8 кредитного договору встановлено, що за користування кредитом позичальник зобов`язаний сплачувати кредитодавцю проценти за користування кредитом та комісію за надання кредиту у розмірі та порядку, що встановлені цим договором. 
Базова процентна ставка складає 0,98 відсотків в день від суми залишку кредиту.
Комісія за надання кредиту не є платою за додаткові та/або супутні послуги кредитодавця. Комісія за надання кредиту позичальнику є іншою складовою плати за послуги, що надаються кредитодавцем за цим договором. Комісія за надання кредиту нараховується одноразово при видачі кредиту в дату видачі першого траншу за цим договором. 
Розмір комісії, нараховується за надання першого траншу за цим договором становить 685,00 грн. 
Згідно п. 7.2. кредитного договору, в обов`язковому порядку сума кредиту має бути повернута позичальником не пізніше ніж протягом 30 календарних днів після настанні однієї з наступних обставин: 
- закінчення строку дії договору в порядку, передбаченому п. 11.1. договору;
- ініціювання кредитодавцем дострокового розірвання/ припинення дії договору, в порядку передбаченому п. 9.1.1.2. або п. 9.1.1.7. договору.
Пунктами 9.1.1.2., 9.1.1.7. кредитного договору передбачено, що кредитодавець має право в односторонньому порядку вимагати від позичальника дострокового повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитом в тому числі у разі прострочення сплати нарахованих процентів позичальником. 
У разі затримання позичальником сплати процентів за користування кредитом, частини кредиту або комісії за надання кредиту щонайменше на один місяць кредитодавець має право вимагати повернення споживчого кредиту, строк виплати якого ще не настав, в повному обсязі, шляхом повідомлення позичальника про дострокове припинення/розірвання договору. 
Відповідно до п. 14.19. кредитного договору у разі відступлення права вимоги за договором третій особі, в тому числі внаслідок укладення договору факторингу або у разі залучення колекторської компанії кредитодавець протягом 10 робочих днів з дати відступлення права вимоги за договором новому кредитору або залучення колекторської компанії, повідомляє про це позичальника шляхом надсилання звичайного поштового відправлення із позначкою «Вручити особисто» за місцем проживання чи перебування або за місцем роботи позичальника та/або шляхом надсилання текстових, голосових повідомлень чи електронних листів на електронну пошту позичальника, вказану в заявці та шляхом відображення відповідного повідомлення в особистому кабінеті. При цьому, повідомлення вважається отриманим позичальником з часу відправки відповідного листа на поштову та/або електронну адресу позичальника та відображення в особистому кабінеті. 
У розділі 15 кредитного договору зазначені відомості про ОСОБА_1 , в тому числі адреса проживання, податковий номер, дані про паспорт громадянина України, номер телефону та адреса електронної пошти: ІНФОРМАЦІЯ_1 
Вказаний кредитний договір підписано ОСОБА_1 електронним підписом одноразовим ідентифікатором. 
31 січня 2025 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 укладено додаткову угоду до договору № 783375697 від 25 січня 2025 року (надалі - додаткова угода) (а.с. 38).
Умовами додаткової угоди передбачено, що сторони дійшли згоди про надання кредиту позичальнику у сумі 3 700,00 грн.
Після надання траншу відповідно до цієї додаткової угоди сума кредиту, яка була надана позичальнику за договором та неповернута на момент укладення цієї додаткової угоди, разом із сумою траншу, що видається відповідно до цієї додаткової угоди, буде складати 17 400,00 грн. 
Безготівковий переказ цього та інших траншів за договором може бути здійснено за реквізитами платіжної картки позичальника № НОМЕР_1 . 
З моменту отримання траншу базова процента ставка за договором буде складати 0,98 відсотків в день від суми залишку кредиту. 
Під час надання суми траншу кредитодавцем нараховується комісія за надання кредиту в розмірі 185,00 грн. 
Згідно п. 2 додаткової угоди, усі інші умови договору не змінені цією додатковою угодою, залишаються чинними у попередній редакції і сторони підтверджують їх обов`язковість до виконання. 
У розділі 5 додаткової угоди зазначені відомості про ОСОБА_1 , в тому числі адреса проживання, податковий номер, дані про паспорт громадянина України, номер телефону та адреса електронної пошти: ІНФОРМАЦІЯ_1 
Вказана додаткова угода підписана ОСОБА_1 електронним підписом одноразовим ідентифікатором. 
Згідно листа Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» від 16 грудня 2025 року, на імя ОСОБА_1 в банку емітовано карту № НОМЕР_1 ( НОМЕР_3 ) (а.с. 118).
Відповідно до виписки за договором № б/н за період з 25 січня 2025 року по 31 січня 2025 року по картці № НОМЕР_1 , 25 січня 2025 року на рахунок зараховані грошові кошти у розмірі 13 700,00 грн та 31 січня 2025 року у розмірі 3 700,00 грн (а.с. 119-120).
Згідно розрахунку заборгованості, складеного Товариством з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога», розмір заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором № 783375697 станом на 22 серпня 2025 року становить 60 741,12 грн, з яких: 17 400,00 грн тіло кредиту; 33 771,12 грн заборгованість за відсотками; 870,00 грн заборгованість за комісією; 8 700,00 грн неустойка. Відсотки нараховувались за період з 25 січня 2025 року по 22 серпня 2025 року включно за ставкою 0,98 % на день (а.с. 21 зворот - 23).
31 березня 2025 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» (клієнт) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Таліон Плюс» (фактор) було укладено Договір факторингу № МВ-ТП/29, за умовами якого клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги за переліком в реєстрі прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату (а.с. 15 зворот - 18).
Згідно п. 4.1. договору факторингу, наявне право вимоги переходить від клієнта до фактора з моменту укладення реєстру прав вимоги. 
Згідно пп. 11.3.1. договору факторингу, сторони погодили, що цей договір, додаткові угоди до нього та інші документи на його виконання, зміну, припинення між сторонами за їх згодою можуть бути оформлені у вигляді електронних документів з використанням системи електронного документообігу «Вчасно». В такому випадку сторони використовуватимуть для підписання виключно КЕП посадових осіб та кваліфіковані електронні печатки (за наявнсоті).
Договір факторингу підписано сторонами за допомогою кваліфікованого електронного підпису та договір містить електронні печатки сторін. 
Згідно реєстру прав вимоги від 31 березня 2025 року, до Товариства з обмеженою відповідальністю «Таліон Плюс» перейшло право грошовою вимоги до відповідача за договором № 783375697 від 25 січня 2025 року на суму 36 186,24 грн, з яких 17 400,00 грн заборгованість за тілом кредиту; 9 216,24 грн заборгованість за відсотками; 870 грн заборгованість за комісією; 8 700,00 грн неустойка (а.с. 18 зворот - 19). 
Реєстр прав вимоги підписано сторонами за допомогою кваліфікованого електронного підпису та договір містить електронні печатки сторін.
Згідно платіжної інструкції кредитного переказу коштів № 1428 від 17 квітня 2025 року, Товариство з обмеженою відповідальністю «Таліон Плюс» сплатило Товариству з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» грошові кошти у розмірі 262 251,27 грн за відступлення права вимоги, згідно договору факторингу № МВ-ТП/29 від 31 березня 2025 року (а.с. 20).
31 березня 2025 року Товариством з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» направлено на електронну адресу ОСОБА_1 : ІНФОРМАЦІЯ_1 , повідомлення про відступлення права вимоги (а.с. 54 зворот). 
23 серпня 2025 року Товариством з обмеженою відповідальністю «Таліон Плюс» направлено на електронну адресу ОСОБА_1 : ІНФОРМАЦІЯ_1 , повідомлення про дострокове розірвання договору. У даному повідомленні роз`яснено ОСОБА_1 про дострокове розірвання кредитного договору № 783375697 від 25 січня 2025 року з 23 серпня 2025 року та про необхідність оплати всієї суми заборгованості в розмірі 60 741,12 грн (а.с. 55).
03 жовтня 2025 року Товариством з обмеженою відповідальністю «Таліон Плюс» направлено на електронну адресу ОСОБА_1 : ІНФОРМАЦІЯ_1 , досудову вимогу, у якій повідомлено про наявність заборгованості за кредитним договором № 783375697 від 25 січня 2025 року у розмірі 60 741,12 грн та необхідність добровільного погашення вказаної заборгованості (а.с. 55 зворот, 169).

Мотиви, з яких виходив суд, застосовані норми права та висновки суду.

У відповідності до положень п. 3 ч. 1 ст. 3 ЦК України свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства.
Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України.
Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.
У ч.ч. 1, 3 ст. 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
За змістом статей 626, 628 ЦК Українидоговором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Статтею 6 цього Кодексу передбачено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цьогоКодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України).
Нормою статті 639 ЦК України передбачено, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.
Відповідно до частин 1, 2, 4 статті 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. Використання інших видів електронних підписів в електронному документообігу здійснюється суб`єктами електронного документообігу на договірних засадах.
Пунктами 5-7 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, що електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
Електронний правочин - дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснена з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем.
Стаття 11 вказаного Закону передбачає порядок укладення електронного договору.
Так, пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття.
Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною.
Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі «Інтернет» або інших інформаційно-телекомунікаційних системах.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі шляхом перенаправлення (відсилання) до нього.
Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору шляхом перенаправлення (відсилання) до них.
Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.
Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом:
надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону;
заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону;
вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) або електронний договір повинні містити інформацію щодо можливості отримання стороною такої пропозиції або договору у формі, що унеможливлює зміну змісту.
У разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.
Інформаційна система суб`єкта електронної комерції, який пропонує укласти електронний договір, має передбачати технічну можливість особи, якій адресована така пропозиція, змінювати зміст наданої інформації до моменту прийняття пропозиції.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
Електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи. Докази, подані в електронній формі та/або у формі паперових копій електронних повідомлень, вважаються письмовими доказами згідно із статтею 64 Цивільного процесуального кодексу України, статтею 36 Господарського процесуального кодексу України та статтею 79 Кодексу адміністративного судочинства України.
За змістом статті 12 цього Закону якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання:
електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину;
електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом;
аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
З договору кредитної лінії № 783375697 від 25 січня 2025 року та додаткової угоди від 31 січня 2025 року, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 вбачається, що у відповідності до вимог частини 1 статті 638 ЦК України між сторонами досягнуто згоди щодо всіх істотних умов договору, які оформлені в електронній формі з використанням одноразового ідентифікатору, і такі дії сторін відповідають приписам чинного законодавства.
Оскільки ці договори укладено на сайті позикодавця, та ОСОБА_1 підписала їх одноразовим ідентифікатором, при цьому без отримання повідомлення з відповідним ідентифікатором, без здійснення входу на сайт товариства такі договори не були б укладені.
Зазначене відповідає висновкам, що викладені Верховним Судом у постановах від 07 жовтня 2020 року у справі № 132/1006/19 (провадження № 61-1602св20), від 28 квітня 2021 року у справі № 234/7160/20 (провадження № 61-2903св21), від 01 листопада 2021 року у справі № 234/8084/20 (провадження № 61-2303св21), від 14 червня 2022 року у справі № 757/40395/20 (провадження № 61-16059св21), від 08 серпня 2022 року у справі № 234/7298/20 (провадження № 61-2902св21).
Договір кредитної лінії та додаткова угода до нього містять податковий номер ОСОБА_1 , адресу, електронну адресу, номер мобільного телефону, а також дані паспорта громадянина України. 
Відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» такі правочини вважаються такими, що за правовими наслідками прирівнюються до договору, укладеного у письмовій формі.
За вказаних обставин суд вважає встановленим факт укладення відповідачем договору кредитної лінії № 783375697 від 25 січня 2025 року та додаткової угоди від 31 січня 2025 року до договору № 783375697 від 25 січня 2025 року. 
За змістом положень ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно ч.ч. 1-3 ст. 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено кредитодавцем в односторонньому порядку. Умова договору щодо права кредитодавця змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною.
Судовим розглядом встановлено, що умовами кредитного договору передбачено, що кінцевою датою повернення кредиту є 24 лютого 2030 року. 
Кредитним договором передбачено право кредитодавця в односторонньому порядку вимагати від позичальника дострокового повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитом в тому числі у разі прострочення сплати нарахованих процентів позичальником. 
У разі затримання позичальником сплати процентів за користування кредитом, частини кредиту або комісії за надання кредиту щонайменше на один місяць кредитодавець має право вимагати повернення споживчого кредиту, строк виплати якого ще не настав, в повному обсязі, шляхом повідомлення позичальника про дострокове припинення/розірвання договору. 
Згідно ч. 4 ст. 16 Закону України «Про споживче кредитування» у разі затримання споживачем сплати частини споживчого кредиту та/або процентів щонайменше на один календарний місяць, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла - щонайменше на три календарні місяці кредитодавець має право вимагати повернення споживчого кредиту, строк виплати якого ще не настав, в повному обсязі, якщо таке право передбачене договором про споживчий кредит.
Кредитодавець зобов`язаний у письмовій формі повідомити споживача про таку затримку із зазначенням дій, необхідних для усунення порушення, та строку, протягом якого вони мають бути здійснені.
Якщо кредитодавець відповідно до умов договору про споживчий кредит вимагає здійснення платежів, строк сплати яких не настав, або повернення споживчого кредиту, такі платежі або повернення споживчого кредиту здійснюються споживачем протягом 30 календарних днів, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла - 60 календарних днів з дня одержання від кредитодавця повідомлення про таку вимогу. Якщо протягом цього періоду споживач усуне порушення умов договору про споживчий кредит, вимога кредитодавця втрачає чинність.
Як було встановлено, 23 серпня 2025 року Товариством з обмеженою відповідальністю «Таліон Плюс» направлено на електронну адресу ОСОБА_1 : ІНФОРМАЦІЯ_1 , повідомлення про дострокове розірвання договору. У даному повідомленні роз`яснено ОСОБА_1 про дострокове розірвання кредитного договору № 783375697 від 25 січня 2025 року з 23 серпня 2025 року та про необхідність оплати всієї суми заборгованості в розмірі 60 741,12 грн (а.с. 55).
03 жовтня 2025 року Товариством з обмеженою відповідальністю «Таліон Плюс» направлено на електронну адресу ОСОБА_1 : ІНФОРМАЦІЯ_1 , досудову вимогу, у якій повідомлено про наявність заборгованості за кредитним договором № 783375697 від 25 січня 2025 року у розмірі 60 741,12 грн та необхідність добровільного погашення вказаної заборгованості (а.с. 55 зворот, 169).
Договір кредитної лінії № 783375697 від 25 січня 2025 року та додаткова угода від 31 січня 2025 року містять відомості про позичальника ОСОБА_1 , у тому числі адресу електронної пошти: ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Тобто, при укладенні кредитного договору та додаткової угоди до неї, ОСОБА_1 надала відомості про свою адресу електронної пошти. 
Відзив на позовну заяву не містить посилань на те, що ОСОБА_1 не укладала вказані договори та відомості про неї, що зазначені у договорах, їй не належать.
Більш того, випискою Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» по рахунку, відкритому на ім`я ОСОБА_1 , підтверджено факт надання останній кредитних коштів. 
Встановлені вище обставини свідчать про те, що умовами кредитного договору передбачено право вимоги повернення споживчого кредиту, строк виплати якого ще не настав, в повному обсязі, позивачем направлялась на адресу ОСОБА_1 досудова вимога, у якій було повідомлено про наявність заборгованості та необхідність її оплати, а тому позивач набув права дострокового стягнення кредитних коштів та нарахованих відсотків в судовому порядку. 
Зазначені обставини спростовують доводи представника відповідача про відсутність доказів направлення відповідачу досудової вимоги.
Згідно розрахунку заборгованості, складеного Товариством з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога», розмір заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором № 783375697 станом на 22 серпня 2025 року становить 60 741,12 грн, з яких: 17 400,00 грн тіло кредиту; 33 771,12 грн заборгованість за відсотками; 870,00 грн заборгованість за комісією; 8 700,00 грн неустойка. Відсотки нараховувались за період з 25 січня 2025 року по 22 серпня 2025 року включно за ставкою 0,98 % на день (а.с. 21 зворот - 23).
Встановлені судовим розглядом обставини свідчать про те, що відповідач не виконала належним чином взяті на себе зобов`язання за кредитним договором та додатковою угодою до неї щодо повернення тіла кредиту та сплати відсотків.
При цьому, суд звертає увагу на те, що 31 січня 2025 року при укладені додаткової угоди безпідставно було двічі нараховано відсотки на суму 304,78 грн, а саме 0,98 % від суми кредиту 13 700,00 грн у розмірі 134,26 грн та 0,98 % від суми кредиту 17 400,00 грн у розмірі 170,52 грн.
Оскільки 31 січня 2025 року укладено додаткову угоду від 31 січня 2025 року, якою збільшено суму кредиту, відповідно розмір відсотків 31 січня 2025 року складає 170,52 грн (17 400 х 0,98 %), а відсотки у розмірі 134,26 грн стягненню з відповідача не підлягають. 
Що стосується стягнення комісії за надання кредиту у розмірі 870,00 грн, суд зазначає наступне.
10 червня 2017 року набув чинності Закон України «Про споживче кредитування», у зв`язку із чим у Законі України «Про захист прав споживачів» текст статті 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування».
Положення частин 1, 2 та 5 статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» з набуттям чинності Закону України «Про споживче кредитування» залишилися незмінними.
Відповідно до пункту 4 частини 1статті 1 Закону України «Про споживче кредитування», загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.
Згідно з частиною 2 статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.
Отже, Закон України «Про споживче кредитування» передбачає право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту.
Закон України «Про споживче кредитування» розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації.
Відповідно до частини 1 статті 11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит.
Згідно з частиною 5 статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.
З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частини 1 та частини 2 статті 11, частини 5 статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».
Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19, постанові Верховного Суду від 29 листопада 2023 року у справі № 461/2857/20.
У постанові Верховного Суду від 31 серпня 2022 року у справі № 202/5330/19 зазначено, що: «у кредитному договорі не зазначено переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування). При цьому до таких послуг не може бути віднесено щомісячне надання інформації про стан кредиту, яку споживач має право отримувати безоплатно згідно з частиною 1 та частиною 2 статті 11 Закону України «Про споживче кредитування». Банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні оспорюваного кредитного договору. За таких обставин положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частини 1 та частини 2 статті 11, частини 5 статті12 Закону України «Про споживче кредитування».
З матеріалів даної справи слідує, що в даному випадку відсутня необхідність внесення плати за додаткові, супутні послуги банку, банком в кредитному договорі не зазначено переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з обслуговуванням кредитної заборгованості, що надаються позичальнику та за які банком встановлена комісія за надання кредиту та обслуговування кредиту.
Ураховуючи, що позивач не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні договору, то положення договору та вимоги про стягнення комісії за надання кредиту є нікчемними відповідно до частини 1 та частини 2 статті 11, частини 5 статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».
Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 10 січня 2024 року у справі № 727/5461/23.
Отже, вимоги про стягнення з відповідача комісії за надання кредиту у розмірі 870,00 грн задоволенню не підлягають.
Відповідно до статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Згідно зі статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом (частина перша статті 516 ЦК України).
Згідно із ч. 1 ст. 1077 ЦК України визначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
За змістом ч. 1 ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 1081 ЦК України клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу. Грошова вимога, право якої відступається, є дійсною, якщо клієнт має право відступити право грошової вимоги і в момент відступлення цієї вимоги йому не були відомі обставини, внаслідок яких боржник має право не виконувати вимогу.
Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
З аналізу долучених до матеріалів справи доказів підтверджений факт відступлення права грошової вимоги на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Таліон Плюс» до боржника ОСОБА_1 .
Договір факторингу від 31 березня 2025 року № МВ-ТП/29 та реєстр прави вимоги підписані сторонами за допомогою кваліфікованого електронного підпису та вони містять електронні печатки сторін. 
Матеріали справи містять копію платіжної інструкції кредитного переказу коштів № 1428 від 17 квітня 2025 року, відповідно до якої Товариство з обмеженою відповідальністю «Таліон Плюс» сплатило Товариству з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» грошові кошти у розмірі 262 251,27 грн за відступлення права вимоги, згідно договору факторингу № МВ-ТП/29 від 31 березня 2025 року (а.с. 20).
31 березня 2025 року Товариством з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» направлено на електронну адресу ОСОБА_1 : ІНФОРМАЦІЯ_1 , повідомлення про відступлення права вимоги (а.с. 54 зворот). 
Зазначені обставини спростовують доводи представника відповідача про неналежне оформлення реєстру боржників до договору факторингу. 
Відповідно до положень ст.ст. 526, 530, 610, ч. 1 ст. 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Згідно зі ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу.
За змістом ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримуватись визначених у договорі строків, зокрема, щодо сплати коштів, визначених кредитним договором, а тому прострочення виконання зобов`язання є його порушенням.
На час розгляду справи судом відповідач не надала даних, що свідчать про добровільне погашення заборгованості та про причини несвоєчасного погашення заборгованості за кредитним договором у добровільному порядку.
За таких обставин суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Таліон Плюс» підлягають частковому задоволенню, шляхом стягнення з відповідача заборгованості за договором кредитної лінії № 783375697 у розмірі 51 036,86 грн, з яких: 17 400,00 грн тіло кредиту; 33 636,86 грн заборгованість за відсотками. 

Розподіл судових витрат.

Відповідно до положень частини першої, пунктів 1, 4 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Частинами 1 та 2 ст. 141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.
Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
При зверненні до суду з цим позовом позивачем сплачено 2 422,40 грн судового збору за подання позову (позов подано через систему Електронний Суд»), що підтверджується платіжною інструкцією № 2598 від 18 листопада 2025 року (а.с. 13 зворот).
Приймаючи до уваги, що позов підлягає частковому задоволенню, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати зі сплати судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог у розмірі 2 375,65 грн (51 036,86 / 52 041,12 х 2 422,40).
Відповідно до ч. 1 статті 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.
Згідно з положеннями частин першої-четвертої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Відповідно до ч. 5 ст. 137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Процесуальний закон визначає критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.
Такий висновок міститься у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) та у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 червня 2023 року у справі № 357/8277/19 (провадження № 14-65цс22).
У вказаних постановах Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на те, що принцип змагальності знайшов своє втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності, тому при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення.
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені у постановах Верховного Суду.
В обґрунтування розміру понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 5 000,00 грн до матеріалів справи надано копії наступних документів: договір про надання правової допомоги № 5 від 02 грудня 2024 року, який укладений між Адвокатським об`єднанням «Ліга юридичних технологій та інновацій» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Таліон Плюс» та строк дії якого до 31 грудня 2026 року (а.с. 58-62); додаткова угода № 1982 від 09 жовтня 2025 року про надання правової допомоги до договору № 5 від 02 грудня 2024 року, згідно якої сторони узгодили вартість послуг адвокатського об`єднання у розмірі 5 000,00 грн у справі клієнта до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 783375697 від 25 січня 2025 року (а.с. 62 зворот - 63); акт приймання-передачі наданих послуг від 09 жовтня 2025 року відповідно до договору про надання правової допомоги № 5 від 02 грудня 2024 року, згідно якого вартість наданих послуг з правничої допомоги щодо боржника ОСОБА_1 становить 5 000,00 грн (а.с. 63 зворот); платіжна інструкція № 332 від 09 жовтня 2025 року, згідно якої Товариство з обмеженою відповідальністю «Таліон Плюс» сплатило Лігі юридичних технологій та інновацій 5 000,00 грн за надання правової допомоги згідно договору № 5 від 02 грудня 2024 року та додаткової угоди № 1982 від 09 жовтня 2025 року (а.с. 64). 
Відповідач будь-яких клопотань щодо зменшення розміру витрат на правничу допомогу або незгоди з розміром таких витрат не надала.
На підставі вищевикладеного, приймаючи до уваги, що позов підлягає частковому задоволенню, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 4 903,51 грн (51 036,86 / 52 041,12 х 5 000).
У відзиві на позовну заяву представник відповідача просить стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Таліон Плюс» на користь ОСОБА_1 судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 8 000,00 грн.
В обґрунтування розміру понесених відповідачем витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 8 000,00 грн до матеріалів справи надано копії наступних документів: договір про надання правничої допомоги від 15 грудня 2025 року, який укладено між ОСОБА_1 та адвокатом Скользнєвою Валерією Владиславівною (а.с. 127); акт здачі-прийняття наданих послуг від 29 грудня 2025 року, згідно якого вартість послуг з правничої допомоги становить 8 000,00 грн (а.с. 128).
Представник позивача у відповіді на відзив посилається на те, що заявлений розмір судових витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 8 000,00 грн є завищеним, оскільки справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження та є малозначною. 
Верховний Суд неодноразово вказував на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц).
Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, у рішеннях від 12.10.2006 у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10.12.2009 у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23.01.2014 у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26.02.2015 у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначається, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими (необхідними), а їхній розмір - обґрунтованим.
У постановах Верховного Суду від 07.11.2019 у справі № 905/1795/18 та від 08.04.2020 у справі № 922/2685/19 сформовано правовий висновок про те, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, приписами статей 123- 130 ГПК України, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
Отже, вирішуючи заяву сторони судового процесу про компенсацію понесених нею витрат на професійну правничу допомогу, суду належить дослідити та оцінити додані заявником до заяви документи на предмет належності, допустимості та достовірності відображеної у них інформації. Зокрема, чи відповідають зазначені у документах дані щодо характеру та обсягу правничої допомоги, наданої адвокатом, документам, наявним у судовій справі, чи не вчиняв адвокат під час розгляду справи дій, які призвели до затягування розгляду справи, зокрема, але не виключно, чи не подавав явно необґрунтованих заяв і клопотань, чи не включено у документи інформацію щодо витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, які не підтверджені належними доказами та навпаки, якими доказами підтверджується заявлена до відшкодування сума, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги.
Зважаючи на складність справи, витрачений представником відповідача час, суд зазначає, що розмір пред`явлених до відшкодування витрат на професійну правничу допомогу є завищеним щодо іншої сторони спору.
Враховуючи складність справи та виконану адвокатом роботу, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, суд дійшов висновку про необхідність зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу до 5 000 грн.
На підставі вищевикладеного, приймаючи до уваги, що позов підлягає частковому задоволенню, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з позивача на користь відповідача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 96,48 грн (51 036,86 / 52 041,12 х 100 = 98,070256751; 100 - 98,070256751 = 1,929743249; 5000 х 1,929743249 % = 96,48).
Згідно ч. 10 ст. 141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.
Приймаючи до уваги, що на відповідача ОСОБА_1 покладено судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 4 903,51 грн, що перевищує розмір судових витрат на професійну правничу допомогу, який покладений на Товариство з обмеженою відповідальністю «Таліон Плюс», відповідно суд вважає за доцільне зобов`язати ОСОБА_1 сплатити різницю судових витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 4 807,03 грн (4 903,51 - 96,48). 
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 141, 259, 264-265, 268, 273, 351-352, 354-355 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Таліон Плюс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1  на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Таліон Плюс» заборгованість за договором кредитної лінії № 783375697 від 25 січня 2025 року у розмірі 51 036 (п`ятдесят одна тисяча тридцять шість) грн 86 коп, з яких: 17 400 (сімнадцять тисяч чотириста) грн 00 коп тіло кредиту; 33 636 (тридцять три тисячі шістсот тридцять шість) грн 86 коп заборгованість за відсотками. 
У задоволенні іншої частини позову - відмовити. 
Стягнути з ОСОБА_1  на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Таліон Плюс» витрати зі сплаті судового збору у розмірі 2 375 (дві тисячі триста сімдесят п`ять) грн 65 коп та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 4 807 (чотири тисячі вісімсот сім) грн 03 коп. 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua.
Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Таліон Плюс», місцезнаходження: м. Чернігів, вул. Жабинського, 13, код ЄДРПОУ: 39700642.
Відповідач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_4 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .

Повне судове рішення складено 26 лютого 2026 року. 

Суддя             А.О. Логвінов