Справа № 130/383/25
Провадження № 22-ц/801/887/2026
Категорія: 36
Головуючий у суді 1-ї інстанції Порощук П. П.
Доповідач: Шемета Т. М.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14 квітня 2026 року	Справа № 130/383/25	м. Вінниця	

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючої судді Шемети Т. М. (суддя-доповідач),
суддів Ковальчука О. В., Панасюка О. С.,
секретар судового засідання Куленко О. В.
учасники справи: 
позивач (особа, яка подала апеляційну скаргу) ОСОБА_1 ,
відповідач Товариство з обмеженою відповідальністю «Енера Вінниця»
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 4 в режимі відео конференц зв`язку цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 06 лютого 2026 року, ухвалене у складі судді Порощука П. П. в м. Жмеринка, дата складення повного судового рішення невідома,-
в с т а н о в и в :
07.02.2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ТОВ «Енера Вінниця» про виконання споживачем ОСОБА_1 постанови Вінницького апеляційного суду від 12.06.2024 по справі 130/257/24 про право споживача подавати в суд докази об`єктивних причин неможливості спростувати невиконання відповідачем вимог укладеного договору постачання електроенергії від 2.01.19 у зв`язку з невиконанням відповідачем ст.56 ЗУ "Про ринок електроенергії" на протязі 2019, 2020, 2021, 2022 року та змінивши позовні вимоги (а. с. 43), просив:
-визнати неможливим подавати докази та свої вимоги в справах 130/2553/19, 130/893/20 в зв`язку з відмовою відповідача надавати споживачу на його заяви від 2019, 2020, 2021, 2022 років оригінал укладеного договору та заяви-приєднання, розміщених в засобах масової інформації;
- визнати безспірним факт укладення договору постачання електроенергії;
- визнати, що в розділі 13.1 договору зазначено умови договору починають виконуватися з дати постачання електричної енергії, зазначені споживачем в заяві-приєднанні;
-визнати, що умови укладеного договору почали виконуватися з дати 13.08.2022 року, зазначеної споживачем в заяві-приєднанні;
- визнати надсилання ОСОБА_1 на адресу ТОВ «Енера Вінниця» підписаних споживачем оригіналів договору, заяви-приєднання, квитанції від червня та липня 2022 року на адресу ТОВ «Енера Вінниця», копії квитанції надсилання відповідачу цих документів, короткий текст постанови 11.12.25, висновки офісу президента про продажність суддів.
На обґрунтування позову зазначив, що між ним та відповідачем укладено договір постачання електричної енергії 13.08.2022 року: коли він підписав заяву-приєднання, що відповідає пункту 13.1 договору, але він це не міг довести в справах 130/2553/19, 130/893/20, оскільки відповідач впродовж 2019-2022 років не надавав відповіді на його заяви та не виконував умови договору та статтю 56 ЗУ «Про ринок електричної енергії».
Рішенням Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 06.02.2026 року відмовлено в задоволенні позову.
Відмовляючи в задоволенні вимоги, суд першої інстанції зазначив, що звертаючись до суду з зміненими позовними вимогами, позивач фактично просить переглянути та надати переоцінку доказам, які були предметом розгляду в інших справах, а саме 130/2553/19, 130/893/20. Тому, зазначені вимоги суд має вирішувати у цих справах, як під час розгляду в суді першої інстанції так і в апеляційному порядку. З урахуванням встановлених у справі обставин суд виснував, що позивач не довів порушення його прав як споживача та не надав достатніх, допустимих та належних доказів, які б підтверджували таке порушення, тому докази та доводи позивача щодо невиконання відповідачем умов укладеного договору, - є необґрунтованими. 
Не погодившись із таким рішенням суду, 24.02.2026 року ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення його вимог, а також винести окрему ухвалу щодо відповідача та щодо навмисної бездіяльності судді першої інстанції.
Основними доводами апеляційної скарги є те, що суд невірно оцінив надані ним докази, неможливість надати ним докази в справах 130/2553/19, 130/893/20 пов`язана з тим, що відповідач впродовж 2019-2022 років на його численні заяви їх йому не надавав, а надав лише в липні 2022 року. 
23.03.2026 року до апеляційного суду надійшов відзив від ТОВ «Енера Вінниця», в якому відповідач зазначає, що доводи апеляційної скарги є безпідставними, рішеннями судів у справах № 130/893/20, 130/2553/19 було встановлено, що зі споживачем ОСОБА_1 01.01.2019 року укладено договір № 20360553 про постачання електричної енергії шляхом приєднання споживача до умов публічного договору, а факт споживання електричної енергії та оплата рахунків свідчить про приєднання до умов договору про постачання електричної енергії. Рішення суду першої інстанції є обґрунтованим та вірним. Представник ТОВ «Енера Вінниця» Топольницький А. Й. просив розгляд справи здійснювати у його відсутність.
ОСОБА_1 будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи до апеляційного суду не з`явився також він не з`явився до Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області для участі в розгляді справи в режимі відеоконференції, яка була призначена за його заявою, тому відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка учасників справи не перешкоджає розгляду справи.
Частинами 1, 2 статті 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Критерії оцінки правомірності оскаржуваного судового рішення визначені в статті 263 ЦПК України, відповідно до яких судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що оскаржуване рішення в повній мірі відповідає вимогам закону.
По справі встановлено наступне: 
-Відповідно до пункту 13.1 Договору про постачання електричної енергії, …умови цього Договору починають виконуватися з дати початку постачання електричної енергії, зазначеної Споживачем у заяві-приєднанні. Згідно 7.1. постачальник зобов`язаний надавати інформацію Споживачу про його права та обов`язки, ціни, порядок оплати, зміни діючого постачальника та ін. Відповідно до пункту 6 Договору споживач має право отримувати електричну енергію на умовах, визначених в цьому договорі. (а.с.3), 
-Згідно супровідного листа ТОВ «Енера Вінниця» , ним надано відповідь на заяву ОСОБА_1 від 21.06.2022 року та надіслано споживачу письмовий примірник Договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг № 20360553 від 04.07.2022 року з додатками, підписаний стороною постачальника (а.с.4), 
-На а. с. 8 – 12 містяться заяви ОСОБА_1 до ТОВ «Енера-Вінниця» від 23.01.209, 17.09.2020, 02.01.2019, 17.09.2021, 21.01.2022 з вимогою надати примірник договору та заяви-приєднання звернення до ТОВ «Енера Вінниця»;
-Як вбачається з заяви-приєднання, вона підписана споживачем ОСОБА_1 11.07.2022 року, а директором ТОВ «Енера-Вінниця» - 04.07.2022 року (а.с.13), 
-На а. с. 49-50 міститься копія договору про постачання електричної енергії від 02.01.2019, підписана як споживачем, так і постачальником (а.с.46).
Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання (частина перша статті 15 ЦК України). Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 16 цього кодексу). Перелік способів захисту наведений в частині 2 статті 16 ЦК України та не є вичерпним.
Спосіб захисту цивільного права чи інтересу - це дії, які спрямовані на попередження порушення або на відновлення порушеного, невизнаного, оспорюваного цивільного права чи інтересу. Такі дії мають бути ефективними, тобто призводити до того результату, на який вони спрямовані. Інакше кажучи, застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.
Гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб твердження позивача про порушення було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.
Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Водночас зазначені норми не означають, що кожний позов, поданий до суду, має бути задоволений. Якщо позивач не довів порушення його права чи безпосереднього інтересу, в позові слід відмовити. Близький за змістом правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.09.2021 у справі N 761/45721/16-ц.
Конвенція не гарантує захисту теоретичних та ілюзорних прав, а гарантує захист прав конкретних та ефективних (рішення «Артіко проти Італії» (Artico c. Italie), заява № 6694/74, від 13 травня 1980)
Аналіз наведених норм свідчить про те, що підставою для звернення особи до суду є наявність у неї порушеного права та/або законного інтересу. Таке звернення здійснюється особою, якій це право належить, і саме з метою його захисту. Відсутність обставин, які підтверджували б наявність порушення права та/або законного інтересу особи, за захистом якого вона звернулася, є підставою для відмови у задоволенні такого позову.
Особа, яка звертається до суду з позовом вказує у позові власне суб`єктивне уявлення про її порушене право та/або охоронюваний інтерес та спосіб його захисту.
У свою чергу, суд має перевірити доводи, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, у тому числі, щодо матеріально-правового інтересу у спірних відносинах.
Оцінка предмета заявленого позову, а відтак наявності підстав для захисту порушеного права та/або інтересу позивача, про яке ним зазначається в позовній заяві, здійснюється судом, на розгляд якого передано спір, крізь призму оцінки спірних правовідносин та обставин (юридичних фактів), якими позивач обґрунтовує заявлені вимоги (такий правовий висновок Верховного Суду викладений у постановах від 19.09.2019 у справі N 924/831/17, від 28.11.2019 у справі N 910/8357/18, від 22.09.2022 у справі N 924/1146/21, від 06.10.2022 у справі N 922/2013/21, від 17.11.2022 у справі N 904/7841/21).
Отже, захисту підлягає наявне законне порушене право (інтерес) особи, яка є суб`єктом (носієм) порушених прав чи інтересів та звернулася за таким захистом до суду. Тому для того, щоб особі було надано судовий захист, суд встановлює, чи особа дійсно має порушене право (інтерес), і чи це право (інтерес) порушено відповідачем.
В справі що розглядається позивач бажає, щоб судовим рішенням було встановлено неможливість надання ним доказів у справах № 130/893/20, 130/2553/19 через те, що відповідач не надавав відповіді на його заяви впродовж 2019-2022 років, а тому він не погоджується з датою договору про постачання електричної енергії, яка повинна обраховуватися з 13.08.2022 року: з дати, вказаної позивачем в заяві-приєднанні.
Відповідно до частини 4 статті 82 Цивільного процесуального кодексу обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Преюдиційні факти – це факти, встановлені рішенням чи вироком суду, що набрали законної сили. Преюдиційність ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і означається його суб`єктивними і об`єктивними межами, за якими сторони та інші особи, які брали участь у розгляді справи, а також їх правонаступники не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судовим рішенням у такій справі правовідносини. Преюдиційні обставини є обов`язковими для суду, який розглядає справу навіть у тому випадку, коли він вважає, що вони встановлені неправильно. Таким чином, законодавець намагається забезпечити єдність судової практики та запобігти появі протилежних за змістом судових рішень (постанова КЦС ВС від 19.12.2019 по справі №520/11429/17).
Частиною першою статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав та свобод людини (далі – Конвенція) та практику суду як джерело права. 
У преамбулі та статті 6 параграфа 1 Конвенції, у рішенні Європейського суду з прав людини від 25 липня 2002 року у справі за заявою № 48553/99 «Совтрансавто-Холдінг» проти України», а також у рішенні Європейського суду з прав людини від 28 жовтня 1999 року у справі за заявою № 28342/95 «Брумареску проти Румунії» встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів (постанова КЦС ВС від 17.12.2019 по справі №641/1793/17).
Суб`єктивними межами є те, що у двох справах беруть участь одні й ті самі особи чи їх правонаступники, чи хоча б одна особа, щодо якої встановлено ці обставини. Об`єктивні межі стосуються обставин, встановлених рішенням суду. Преюдиційні обставини не потребують доказування, якщо одночасно виконуються такі умови:
?обставина встановлена судовим рішення;
?судове рішення набрало законої сили;
?у справі беруть участь ті самі особи, які брали участь у попередній справі, чи хоча б одна особа, щодо якої встановлено ці обставини (постанова КЦС ВС від 11.12.2019 по справі №320/4938/17).
Так, справи за участю ОСОБА_1 та ТОВ «Енера Вінниця» з приводу споживання електричної енергії розглядалися судами неодноразово, серед яких справа № 130/2553/19 та справа № 130/893/20, на які посилається ОСОБА_1 у позові.
У справі № 130/2553/19  ОСОБА_1 звертався з позовом до АТ «Вінницяобленерго» - Шаргородській електромережі структурна одиниця «Жмеринська дільниця» та до ТОВ «Енера Вінниця» про порушення відповідачами Закону України «Про захист прав споживачів». 
Рішенням Жмеринського міськрайонного суду від 14.12.2020 року, яке залишено без змін постановою Вінницького апеляційного суду від 09.03.2021 року, в задоволенні позову ОСОБА_1 було відмовлено. При цьому судом було встановлено, що «…АТ «Вінницяобленерго» з 01.01.2019 надавало ОСОБА_1 послуги з розподілу електричної енергії, а ТОВ «Енера Вінниця» з 01.01.2019 постачало ОСОБА_1 електричну енергію, на умовах та у спосіб визначений чинним законодавством України. При цьому ОСОБА_1 надсилалися пропозиції від АТ «Вінницяобленерго» щодо укладення договору про надання послуг з розподілу електричної енергії. Разом з тим, ОСОБА_1 користувався до моменту звернення з цим позовом до суду та продовжує користуватися до даного часу послугами АТ «Вінницяобленерго» та ТОВ «Енера Вінниця» з розподілу та постачання електричної енергії. Попри те, що ОСОБА_1 до даного часу не уклав договорів про надання послуг з розподілу та про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг, фактично він, як споживач, приєднався до умов договору постачання універсальних послуг шляхом вчинення дій, що засвідчують його бажання укласти договір, зокрема фактично споживаючи електричну енергію та частково сплативши 04.03.2019, 01.04.2019. 03.06.2019, 04.07.2019, 14.08.2019, 18.10.2019, 15.11.2019 рахунки за надані йому відповідні послуги. Станом на 01.04.2020 у ОСОБА_1 перед ТОВ «Енера Вінниця» рахується заборгованість за спожиту електричну енергію в розмірі 29 648,64 грн.».
Також судом було розглянуто справу № 130/893/20 за позовом ТОВ «Енера Вінниця» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за спожиту електричну енергію, в якій рішенням Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 08.12.2020 року, залишеним без змін постановою Вінницького апеляційного суду від 03.03.2021 року, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Енера Вінниця» заборгованість за спожиту електричну енергію в розмірі 29 648 грн 64 к.. При цьому судом було встановлено, що «…на ім`я відповідача ОСОБА_1 , як споживача електричної енергії відкрито особовий рахунок № НОМЕР_1 за об`єктом споживача, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.31), встановлено лічильник (а.с.38-52). За відомостями відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання УДМС України у Вінницькій області від 08.05.2020 року відповідач ОСОБА_1 зареєстрований в с. Сербинівці Жмеринського району Вінницької області.
Відповідно до довідок про споживання за період з 01.2019 по 04.2020 споживача ОСОБА_1 по особовому рахунку № НОМЕР_1 вбачається, що відповідач періодично здійснював часткову оплату за спожиту електричну енергію, зазначене свідчить про згоду надану відповідачем на укладення договору з позивачем про постачання електричної енергії, на умовах запропонованих останнім (а.с.32-33). Таким чином, суд приходить до висновку, що фактичне споживання ОСОБА_1 відповідних обсягів електричної енергії з 01.01.2019 року та наявність відкритого на його ім`я особового рахунку (п.3.2.13 Правил) свідчить про його приєднання до умов договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг, що був розміщений на офіційному веб-сайті ТОВ «Енера Вінниця», як з постачальником за регульованим тарифом, шляхом вчинення споживачем дій, що засвідчують його бажання укласти договір, а саме фактом споживання, оплати електричної енергії, відкриття особового рахунку (п.3.2.13 Правил).»
Отже, у справі № 130/2553/19, та у справі № 130/893/20, рішення в яких набрали законної сили після їх перегляду в апеляційному порядку та в яких брали участь і ОСОБА_1 , і ТОВ «Енера Вінниця», встановлено, що ТОВ «Енера Вінниця» з 01.01.2019 постачало ОСОБА_1 електричну енергію, на умовах та у спосіб визначений чинним законодавством України та він заборгував за спожиту електричну енергію ТОВ «Енера Вінниця» станом на 15.04.2020 року 29 648 грн 64 к..
Рішення у справах № 130/2553/19 та справа № 130/893/20 мають преюдиційне значення, а тому не може бути встановлено, що правовідносини з постачання електричної енергії виникли з 13.08.2022 року: з дати, коли ОСОБА_1 , як він стверджує, підписав заяву-приєднання.
Відповідно до частини 1 статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Обов`язок доказування і подання доказів лежить на тій стороні, яка на них посилається (частина 1 статті 81 ЦПК України).
Учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом(частина 1 статті 84 ЦПК України).
Відтак ЦПК регулює як питання подання доказів, так і їх витребування в разі неможливості самостійно отримати. Однак всі ці процесуальні дії мають вчинятися у тій справі, на підтвердження вимог у якій сторона хоче надати ті чи інші докази. 
Тому суд першої інстанції вірно виснував, що неприпустимим є перегляд та переоцінка в іншому провадженні доказів та обставин, які були предметом дослідження в справах № 130/2553/19 та № 130/893/20, рішення в яких вже набрали законної сили.
Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги. 
Відповідно до пункту 1 частини1 статті 374 ЦПК України, апеляційний суд за результатами розгляду апеляційної скарги має право, зокрема, залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення. 
Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (стаття 375 ЦПК України).
Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).Оскаржуване судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.
Зважаючи на надану оцінку доводам учасників справи та висновкам суду першої інстанції, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 не містить доводів, які б спростовували ухвалене у справі рішення суду першої інстанції, яке ґрунтується на повному та всебічному з`ясуванні обставин справи, постановлене з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Тому рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 06 лютого 2026 року підлягає залишенню без змін, а подану апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.
Вирішуючи питання розподілу судових витрат апеляційний суд виходить з наступного: позивач ОСОБА_1 звільнений від сплати судового збору відповідно до положень п. 13 ст. 22 ЗУ «Про захист прав споживачів», доказів понесення судових витрат відповідачем матеріали справи не містять, тому з урахуванням положень ч. 7 ст. 141 ЦПК України, апеляційний суд не здійснює розподіл судових витрат.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 374, 375, 367, 381 - 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,-
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 06 лютого 2026 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повне судове рішення виготовлено 14 квітня 2026 року.

Головуюча Т. М. Шемета

Судді: О. C. Панасюк 

О. В. Ковальчук