ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"12" березня 2026 р. справа № 300/4487/25
м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Микитюка Р.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії 

ВСТАНОВИВ:
Представник ОСОБА_1 (далі також - позивач, ОСОБА_1 ) через систему "Електронний суд" звернувся до суду з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 (далі також - відповідач, в/ч НОМЕР_1 ) про визнання дій протиправними та зобов`язання до вчинення дій, в якому позивач просить суд:
- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 грошового забезпечення військовослужбовця за період з 30.01.2020 по 19.05.2023 із використанням показника прожиткового мінімуму для працездатної особи у відповідному році; 
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення військовослужбовця за період з 30.01.2020 по 31.12.2020 із використанням показника прожиткового мінімуму для працездатної особи станом на 01.01.2020 за статтею 7 Закону України “Про Державний бюджет України на 2020 рік” з урахуванням раніше виплачених сум та з утриманням належних податків та зборів;
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення військовослужбовця за період з 01.01.2021 по 31.12.2021 із використанням показника прожиткового мінімуму для працездатної особи станом на 01.01.2021 за статтею 7 Закону України “Про Державний бюджет України на 2021 рік” з урахуванням раніше виплачених сум та з утриманням належних податків та зборів;
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення військовослужбовця за період з 01.01.2022 по 31.12.2022 із використанням показника прожиткового мінімуму для працездатної особи станом на 01.01.2022 за статтею 7 Закону України “Про Державний бюджет України на 2022 рік” з урахуванням раніше виплачених сум та з утриманням належних податків та зборів;
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення військовослужбовця за період з 01.01.2023 по 19.05.2023 із використанням показника прожиткового мінімуму для працездатної особи станом на 01.01.2023 за статтею 7 Закону України “Про Державний бюджет України на 2023 рік” з урахуванням раніше виплачених сум та з утриманням належних податків та зборів;
- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо непроведення перерахунку, ненарахування та невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 18.11.2019 по 31.12.2022 та з 01.01.2024 по 30.01.2025 року, з врахуванням березня 2018 року, як базового місяця, з урахуванням абзаців четвертого, п`ятого та шостого пункту 5 Порядку № 1078;
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 провести перерахунок, нарахування та виплату ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 18.11.2019 по 31.12.2022 та з 01.01.2024 по 30.01.2025 року, з врахуванням березня 2018 року, як базового місяця, з урахуванням абзаців четвертого, п`ятого та шостого пункту 5 Порядку № 1078; 
- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за 143 доби невикористаної основної відпустки за 2021-2025 роки з урахуванням додаткової винагороди, яку він отримував під час проходження військової служби; 
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за 143 доби невикористаної основної відпустки за 2021-2025 роки з урахуванням додаткової винагороди, яку він отримував під час проходження військової служби; 
- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій, яка передбачена абз.2 ч.3 ст.9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" п. 12 ч. 1 ст. 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" за 98 діб додаткової відпустки за 2019-2025 роки з урахуванням додаткової винагороди, яку він отримував під час проходження військової служби; 
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій, яка передбачена абз.2 ч.3 ст.9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" п. 12 ч. 1 ст. 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" за 98 діб додаткової відпустки за 2019-2025 роки з урахуванням додаткової винагороди, яку він отримував під час проходження військової служби;
- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 додаткової винагороди в розмірі 100 000 грн, передбачену постановою Кабінету Міністрів України "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" №168 від 28 лютого 2022 року, на місяць пропорційно часу перебування на лікуванні та у відпустках за станом здоров`я, а саме за період 09.03.2022 по 30.10.2024; 
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду в розмірі 100 000 грн, передбачену постановою Кабінету Міністрів України "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" №168 від 28 лютого 2022 року, на місяць пропорційно часу перебування на лікуванні та у відпустках за станом здоров`я, а саме за період 09.03.2022 по 30.10.2024; 
- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за неотримане речове майно, виходячи із закупівельної вартості речового майна за цінами років, станом на 01.01.2025; 
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за неотримане речове майно, виходячи із закупівельної вартості речового майна за цінами років, станом на 01.01.2025.
Обґрунтовуючи позовні вимоги представник позивача зазначає, що позивач проходив військову службу у в/ч НОМЕР_1 .
Відповідно до Витягу наказу командира в/ч НОМЕР_1 №37 від 03.02.2025 позивача, звільненого наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) від 30.01.2025 №30-РС на підставі ст. 26 ЗУ "Про військовий обов`язок і військову службу" ч. 1 пп. "б" (за стоном здоров`я) ч.5 п.3 пп "б", з 30.01.2025 виключений зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення. 
Станом на день прийняття наказу про виключення зі списків особового складу та всіх видів забезпечення відповідач не провів з позивачем належних розрахунків. Позивач неодноразово усно та письмово. Із рапортом, звертався до відповідача щодо проведення нарахування та виплати вказаних виплат, однак відповідачем відповіді не надано. Вважаючи таку бездіяльність відповідача щодо не проведення належних виплат протиправною, а тому звернувся до суду за захистом своїх прав.
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду дану позовну заяву залишено без руху у зв`язку з її невідповідністю вимогам статті 161 Кодексу адміністративного судочинства України та надано десятиденний строк з дня вручення (отримання) копії цієї ухвали для усунення недоліків шляхом подання до суду заяви про поновлення строку звернення до адміністративного суду разом з доказами поважності причин його пропуску (а.с.146-152).
Представником позивача зазначені в ухвалі про залишення позовної заяви без руху недоліки усунуті в строк встановлений судом та наведені в заяві причини пропуску строку звернення до суду, у відповідності до положень статті 121 Кодексу адміністративного судочинства України, суд визнав поважними і вважав за необхідне поновити строк звернення до адміністративного суду з даним позовом, відтак ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду відкрито провадження в даній адміністративній справі за правилами статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (а.с.166-167).
Військова частина НОМЕР_1 через підсистему "Електронний суд" надала відзив на позовну заяву, у якому представник відповідача зазначає, що відсутні підстави для перерахунку грошового забезпечення позивача, оскільки відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №704 “Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб” розрахунковою величиною для визначення розмірів посадових окладів та окладів за спеціальним (військовим) званням, як складових грошового забезпечення, що проходять військову службу, є розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, визначений законом на 01.01.2018. Зазначив, що в матеріалах справи довідка про обставини травми, форма якої передбачена додатком 5 до Положення про військово лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністерства оборони України №402 від 14.05.2008, відсутня і такої не може бути, так як вона щодо захворювань не видається згідно вимог чинного законодавства. Щодо позовних вимог в частині грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, то зазначив, що позивач в ході проходження військової служби у військовій частині НОМЕР_1 та навіть після звільнення з військової служби з рапортом або заявою до командира в/ч НОМЕР_1 не звертався, відомості про реєстрацію та розгляд такого рапорту/заяви відсутні. Отже, відсутні будь-які правові підстави задовольнити вимогу щодо зобов`язання нарахувати та виплатити позивачу таку компенсацію. З огляду на викладене, просить відмовити у задоволенні позовних вимог (а.с.170-186). 
Дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі обставини.
ОСОБА_1 є учасником бойових дій, що підтверджується копією посвідчення серії НОМЕР_2 від 12.01.2016.
Судом встановлено, що позивач у період з 18.11.2019 по 30.01.2025 проходив військову службу у в/ч НОМЕР_3 .
Відповідно до Витягу наказу командира в/ч НОМЕР_1 №37 від 03.02.2025 позивача, звільненого наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) від 30.01.2025 №30-РС на підставі ст. 26 ЗУ "Про військовий обов`язок і військову службу" ч. 1 пп. "б" (за стоном здоров`я) ч.5 п.3 пп "б", з 30.01.2025 виключений зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення (а.с.130). 
Станом на день прийняття наказу про виключення зі списків особового складу та всіх видів забезпечення відповідач не провів з позивачем належних розрахунків. 
Вважаючи таку бездіяльність відповідача щодо не проведення належних виплат протиправною, а тому звернувся до суду за захистом своїх прав.
Вирішуючи адміністративну справу по суті заявлених вимог, надаючи оцінку обставинам (фактам), якими обґрунтовано вимоги і заперечення учасників справи, суд виходить з такого.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 43 Конституції України встановлено: кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується, та на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.
Щодо позовної вимоги про визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 грошового забезпечення військовослужбовця за період з 30.01.2020 по 19.05.2023 із використанням показника прожиткового мінімуму для працездатної особи у відповідному році; зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення військовослужбовця за період з 30.01.2020 по 31.12.2020 із використанням показника прожиткового мінімуму для працездатної особи станом на 01.01.2020 за статтею 7 Закону України “Про Державний бюджет України на 2020 рік” з урахуванням раніше виплачених сум та з утриманням належних податків та зборів; зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення військовослужбовця за період з 01.01.2021 по 31.12.2021 із використанням показника прожиткового мінімуму для працездатної особи станом на 01.01.2021 за статтею 7 Закону України “Про Державний бюджет України на 2021 рік” з урахуванням раніше виплачених сум та з утриманням належних податків та зборів; зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення військовослужбовця за період з 01.01.2022 по 31.12.2022 із використанням показника прожиткового мінімуму для працездатної особи станом на 01.01.2022 за статтею 7 Закону України “Про Державний бюджет України на 2022 рік” з урахуванням раніше виплачених сум та з утриманням належних податків та зборів; зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення військовослужбовця за період з 01.01.2023 по 19.05.2023 із використанням показника прожиткового мінімуму для працездатної особи станом на 01.01.2023 за статтею 7 Закону України “Про Державний бюджет України на 2023 рік” з урахуванням раніше виплачених сум та з утриманням належних податків та зборів, суд зазначає таке.
Відповідно до частини другої третьої статті 9 Закону України від 20.11.1991 № 2011-ХІІ “Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей” (далі - Закон № 2011-ХІІ) до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону. Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.
Постановою Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704 “Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб” (далі - Постанова № 704) затверджено, зокрема, тарифну сітку розрядів і коефіцієнтів посадових окладів військовослужбовців з числа осіб рядового, сержантського і старшинського складу, офіцерського складу (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу згідно з додатком 1 та схему тарифних коефіцієнтів за військовим (спеціальним) званням військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу згідно з додатком 14.
Пунктом 4 постанови № 704, у редакції на час її прийняття, установлено, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 01 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14.
Станом на 01.01.2018 та 01.01.2019 пункт 4 постанови №704, визначав, що при обчисленні розмірів посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу використовується такий показник, як розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року.
Проте, постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.01.2020 у справі №826/6453/18 визнано протиправним та скасовано п. 6 постанови Кабінету Міністрів України №103, яким були внесені зміни до п. 4 Постанови Кабінету Міністрів України №704.
Вказаною постановою скасовані зміни, у тому числі до п. 4 Постанови Кабінету Міністрів України №704, та відновлено його попередню редакцію (станом на 30.07.2018), згідно з якої розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14.
Відповідно до частини 2 статті 265 КАС України нормативно-правовий акт втрачає чинність повністю або в окремій його частині з моменту набрання законної сили відповідним рішенням суду.
Отже, саме з 29.01.2020 - дня набрання законної сили рішенням Шостого апеляційного адміністративного суду у справі №826/6453/18 - діє редакція пункту 4 постанови №704, яка існувала до зазначених змін.
Враховуючи викладене, оскільки зміни внесені постановою №103, зокрема, до пункту 4 постанови №704, визнані у судовому порядку нечинними, з 29.01.2020 діє редакція пункту 4 постанови №704, яка існувала до зазначених змін, в якій передбачено, що для визначення посадового окладу та окладу за військовим званням застосовується не прожитковий мінімум для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2018, а прожитковий мінімум для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, але з гарантією того, що такий показник прожиткового мінімуму повинен становити не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року.
При вирішенні питання щодо можливості застосування мінімальної заробітної плати, в даному випадку не менше її 50 відсотків, як розрахункової величини при обрахунку посадового окладу, суд враховує, що пунктом 3 розділу II Прикінцевих та перехідних положень Закону України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, який набрав чинності 01.01.2017, встановлено, що після набрання чинності цим Законом мінімальна заробітна плата не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат.
Норми пункту 3 розділу II Прикінцеві та перехідні положення Закону №1774-VIII були чинними як на дату прийняття постанови №704, так і станом після 29.01.2020, та неконституційними не визнавалися.
Враховуючи юридичну силу законів та підзаконних нормативно-правових актів, яким є постанова №704, місце таких в системі нормативно-правових актів, оскільки всі підзаконні нормативно-правові акти приймаються на основі законів та за своїм змістом не повинні суперечити їм, перевагу слід надати положенням Закону, як акту вищої юридичної сили з урахуванням принципу верховенства права, закріпленого у статті 8 Конституції України.
Враховуючи висновки Великої Палати Верховного Суду, які викладені у постанові від 11.12.2019 у справі №240/4946/18, щодо застосування норм права, а саме пункту 3 розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України від 06.12.2016 №1774-VІІІ Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, за якою після набрання чинності цим Законом положення нормативно-правових актів щодо обчислення виплат у процентному співвідношенні до мінімальної заробітної плати застосуванню не підлягають, суд доходить висновку, що п.4 постанови №704 з 29.01.2020 має застосовуватись в наступній редакції: Розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14.
Відповідно Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 26.06.2018 за №745/32197 (далі - Положення), грошове забезпечення військовослужбовців включає щомісячні основні види грошового забезпечення, щомісячні додаткові види грошового забезпечення, одноразові додаткові види грошового забезпечення, які обчислюються з урахуванням посадового окладу та окладу за військове звання.
З викладеного вбачається, що починаючи з 29.01.2020 у військовослужбовців та прирівняних до них осіб виникло право на обчислення розміру посадового окладу та окладу за військовим званням шляхом застосування пункту 4 постанови №704 в первинній редакції, а саме множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року.
Водночас, 20.05.2023 набрали чинності внесені Постановою Кабінету Міністрів №481 від 12.05.2023 зміни до пункту 4 Постанови №704 та абзац 1 вказаного пункту викладено у редакції: Установити, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу та деяких інших осіб розраховуються виходячи з розміру 1762 гривні та визначаються шляхом множення на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14.
Таким чином, на підставі викладеного, суд приходить до висновку, що саме з 29.01.2020, тобто з дня набрання чинності постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.01.2020 по справі №826/6453/18, та по 20.05.2023 - дня набрання чинності Постанови КМУ №481 від 12.05.2023 (з урахуванням обставини не застосування при розрахунку посадових окладів мінімальної заробітної плати) виникли правові підстави для перерахунку грошового забезпечення військових з урахуванням розміру посадового окладу та окладу за військовим (спеціальним) званням, які визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, на відповідний тарифний коефіцієнт.
Крім того, відповідно до п.14 Розділу 1 Порядку грошове забезпечення, не виплачене своєчасно або виплачене в меншому, ніж належало, розмірі, виплачується за весь період, протягом якого військовослужбовець мав право на нього.
Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що відповідачем - в/ч НОМЕР_1 не здійснено позивачу перерахунку та виплати грошового забезпечення в період з 30.01.2020 по 19.05.2023, з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, виходячи з розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня календарного року, та множенням на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з п. 4 постанови Кабінету Міністрів України Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб №704 від 30.08.2017 є протиправною, а позовні вимоги в цій частині є такими, що підлягають до задоволення.
Що стосується позовної вимоги про визнання протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не проведення перерахунку, не нарахування та не виплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 18.11.2019 по 31.12.2022 та з 01.01.2024 по 30.01.2025, з врахуванням березня 2018 року, як базового місяця, з урахуванням абзаців четвертого, п`ятого та шостого пункту 5 Порядку № 1078 та зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 провести перерахунок, нарахування та виплату ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 18.11.2019 по 31.12.2022 та з 01.01.2024 по 30.01.2025 року, з врахуванням березня 2018 року, як базового місяця, з урахуванням абзаців четвертого, п`ятого та шостого пункту 5 Порядку № 1078, суд зазначає таке.
Вирішуючи позов в частині позовних вимог, які стосуються нарахування і виплати індексації грошового забезпечення за період з 18.11.2019 по 31.12.2022 та з 01.01.2024 по 30.01.2025, розрахованої як різниця між сумою індексації і розміром підвищення грошового забезпечення у березні 2018 року, суд зазначає, що Порядок №1078 передбачає можливість виплати двох видів індексації грошового доходу, умовно кажучи, "поточної" та "індексації-різниці". Суми цих індексацій можуть нараховуватися і одночасно, і окремо одна від одної.
Право на отримання поточної індексації виникає у випадку, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який з 01.01.2016 встановлений у розмірі 103 відсотка (абзац другий пункту 1-1, абзац шостий пункту 5 Порядку №1078).
Сума цієї індексації визначається як результат множення грошового забезпечення, що підлягає індексації в межах прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб, на величину приросту індексу споживчих цін, поділений на 100 відсотків (абзаци другий, п`ятий пункт 4 Порядку №1078).
З 01.12.2015 в абзацах третьому - шостому пункту 5 Порядку №1078 по суті йдеться про поняття індексації-різниці, право на яку виникає тільки тоді, коли у місяці підвищення тарифних ставок (окладів) розмір доходу менший суми можливої індексації, визначеної в цьому місяці.
Абзаци третій - п`ятий пункту 5 Порядку №1078 у редакціях, які застосовувались з 15.03.2018, передбачали обставини, за наявності яких у місяці підвищення доходу індексація (не)нараховується, а саме: сума індексації у місяці підвищення грошових доходів, зазначених у абзаці першому цього пункту, не нараховується, якщо розмір підвищення грошового доходу перевищує суму індексації, що склалася у місяці підвищення доходу (абзац третій); сума індексації у місяці підвищення грошових доходів нараховується, якщо розмір підвищення грошового доходу не перевищує суму індексації, що склалась у місяці підвищення доходу (абзац четвертий). У разі зростання заробітної плати за рахунок інших її складових без підвищення тарифних ставок (окладів) сума індексації не зменшується на розмір підвищення заробітної плати. У разі коли відбувається підвищення тарифної ставки (окладу), у місяці підвищення враховуються всі складові заробітної плати, які не мають разового характеру (абзац п`ятий).
Якщо у місяці підвищення тарифних ставок (окладів, посадових окладів, грошового доходу) сума цієї індексації нараховується, то абзац шостий пункту 5 Порядку №1078 додатково указує, що ця сума індексації-різниці виплачується до чергового підвищення тарифних ставок (окладів, посадових окладів) і до неї надалі додається поточна індексація, яка складається, коли величина індексу споживчих цін перевищує поріг індексації у розмірі 103 відсотки.
Системний аналіз пункту 1, абзаців четвертого-шостого пункту 5 Порядку №1078 дає суду підстави зробити висновок, що нарахування й виплата суми індексації-різниці має щомісячний фіксований характер, гарантуються законом і є обов`язковими для підприємств, установ та організацій незалежно від форми власності і господарювання, а також для фізичних осіб, які використовують працю найманих працівників.
Для вирішення питання про наявність підстав для виплати індексації у місяці підвищення доходу необхідно: визначити розмір підвищення грошового доходу особи у місяці підвищення (А); визначити суму індексації, що склалася у місяці підвищення грошового доходу (Б); порівняти розмір підвищення грошового доходу (А) з сумою індексації у місяці його підвищення (Б).
Розмір підвищення доходу в березні 2018 року (А) визначається як різниця між сумою грошового забезпечення в березні 2018 року та сумою грошового забезпечення в лютому 2018 року.
В обидві ці суми враховуються складові грошового забезпечення, які не мають разового характеру (речення друге абзацу п`ятого пункт 5 Порядку №1078).
Сума можливої індексації грошового забезпечення в березні 2018 року (Б) визначається як результат множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, актуального для березня 2018 року, на величину приросту індексу споживчих цін у березні 2018 року, поділений на 100 відсотків (абзац п`ятий пункту 4 Порядку №1078).
Якщо розмір підвищення доходу в березні 2018 року (А) дорівнює або є меншим за суму можливої індексації, що склалася у березні 2018 року (Б), то це є підставою для нарахування й виплати позивачу індексації-різниці до чергового підвищення тарифних ставок (окладів) або до дати звільнення зі служби.
Як уже було зазначено, у такому випадку відповідно до абзацу четвертого пункту 5 Порядку №1078 сума індексації-різниці в березні 2018 року розраховується як різниця між сумою можливої індексації (Б) і розміром підвищення доходу (А).
Вказані висновки висловлені у постановах Верховного Суду від 23.03.2023 у справі №400/3826/21, від 29.03.2023 у справі №380/5493/21, від 06.04.2023 у справі №420/11424/21, від 20.04.2023 у справі №320/8554/21, від 11.05.2023 у справі №260/6386/21, а тому враховуються при вирішенні цієї справи.
У зв`язку із підвищенням у березні 2018 року доходу позивача (з 01.03.2018 набрала чинності Постанова №704, якою були встановлені нові розміри окладів осіб рядового і начальницького складу служби цивільного захисту) відповідачу належало вирішити питання, чи має позивач право на отримання індексації-різниці з 01.03.2018, а якщо так, то у якому розмірі.
Відповідно до абзацу п`ятого пункту 4 Порядку №1078 сума індексації грошового забезпечення за березень 2018 року розраховується як: прожитковий мінімум для працездатних осіб станом на 01.03.2018 у помножити на величину приросту індексу споживчих цін і поділити на 100 відсотків (1762,00 грн х 253,30% / 100 = 4463,15 грн).
Наведене відповідає висновку у постановах Верховного Суду від 22.06.2023 у справі №520/6243/22, від 23.05.2024 у справі №160/15411/23.
Матеріалами справи встановлено, що позивач станом на лютий-березень 2018 року (01.03.2018 року - місяць підвищення грошових доходів військовослужбовців Збройних Сил України відповідно до вимог постанови КМ України №704 від 30.08.2017) військову службу не проходив та відповідно не отримував у військовій частині НОМЕР_1 грошового забезпечення, не мав правового статусу військовослужбовця та відповідно не отримував жодного грошового забезпечення, а отже - не міг набути права на індексацію-різницю.
Натомість відповідач не нараховував та не виплачував позивачу індексацію-різницю за період з 18.11.2019 по 31.12.2022 та не вирішував питання щодо наявності у позивача права на цей вид індексації за спірний період.
Водночас суд зазначає, що абзацом вісімнадцятим пункту 3 Закону України від 03.11.2022 №2710-IX Про Держаний бюджет України на 2023 рік встановлено зупинити на 2023 рік дію Закону №1282-XII. Тобто, з 01.01.2023 в умовах дії воєнного стану на законодавчому рівні було обмежено нарахування і виплату індексації заробітної плати (грошового забезпечення).
Вказана норма Закону є чинною та неконституційною не визнавалася.
Таким чином, з 01.01.2023 в умовах дії воєнного стану на законодавчому рівні було обмежено нарахування і виплату індексації заробітної плати (грошового забезпечення), отже підстави для зобов`язання відповідача нарахувати і виплатити індексацію грошового забезпечення за 2023 рік відсутні.
Водночас статтею 39 Закону України від 09.11.2023 №3460-IX Про Державний бюджет України на 2024 рік визначено, що обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з 01.01.2024.
Отже, з 2024 року право працівників на проведення індексації заробітної плати працівників поновилося.
Статтею 34 Закону України від 19.11.2024 №4059-IX Про Державний бюджет України на 2025 рік установлено, що обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком починаючи з січня 2025 року, який приймається за 1 або 100 відсотків. Сума індексації, яка склалася у грудні 2024 року, у січні 2025 року не нараховується.
Оскільки позивач у період з 01.01.2024 по 30.01.2025 продовжував проходити військову службу, чергового підвищення тарифних ставок в осіб рядового і начальницького складу служби цивільного захисту не відбулося, тому враховуючи абзац шостий пункту 5 Порядку №1078 сума індексації-різниці повинна виплачуватися позивачу з 01.01 2024.
Відповідачем не надано суду доказів нарахування цього виду індексації з 01.01.2024 по 30.01.2025.
Таким чином, відповідачем допущено протиправну бездіяльність щодо незастосування норм абзаців четвертого-шостого пункту 5 Порядку №1078 при обрахунку індексації грошового забезпечення позивача з 18.11.2019 по 31.12.2022 та з 01.01.2024 по 30.01.2025.
Отже, за встановлених обставин, надаючи правову оцінку аргументам сторін, в обсязі встановлених у цій справі фактичних обставин, враховуючи їхній зміст та юридичну природу, зважаючи на висловлену Верховним Судом правову позицію у такій категорії справ, суд дійшов висновку, що позовні вимоги у цій частині належить задовольнити частково у спосіб визнання протиправними дій відповідача щодо недотримання вимог абзаців третього - шостого пункту 5 Порядку №1078 при нарахуванні та виплаті позивачу індексації грошового забезпечення за період з 18.11.2019 по 31.12.2022 та з 01.01.2024 по 30.01.2025 та зобов`язання відповідача здійснити відповідно до абзаців четвертого - шостого пункту 5 Порядку №1078 нарахування та виплату позивачу індексації грошового забезпечення за період з 18.11.2019 по 31.12.2022 та з 01.01.2024 по 30.01.2025 та про відмову у задоволенні решти позовних вимог в цій частині.
Щодо позовних вимог про визнання протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за 143 доби невикористаної основної відпустки за 2021-2025 роки з урахуванням додаткової винагороди, яку він отримував під час проходження військової служби та зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за 143 доби невикористаної основної відпустки за 2021-2025 роки з урахуванням додаткової винагороди, яку він отримував під час проходження військової служби, суд зазначає таке.
Спірним під час розгляду даної справи є питання щодо правомірності неврахування військовою частиною до складу грошового забезпечення позивача, з якого обчислюється розмір компенсації невикористаної щорічної основної відпустки, додаткової відпустки як учаснику бойових дій, додаткової винагороди відповідно до Постанови КМ України №168.
Так, відповідно до ч. 2, 4 ст. 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" №2011-XII (далі - Закон №2011-XII) до складу грошового забезпечення входять:
посадовий оклад, оклад за військовим званням;
щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія);
одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.
Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.
Абзацом 3 пункту 14 статті 10-1 Закону №2011-ХІІ встановлено, що у рік звільнення зазначених в абзацах першому та другому цього пункту військовослужбовців зі служби у разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі не використані за час проходження військової служби дні щорічних основної та додаткової відпусток, а також додаткової відпустки військовослужбовцям, які мають дітей або повнолітню дитину - особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи, та додаткової відпустки, передбаченої статтею 16-2 Закону України "Про відпустки".
Пунктом 2, 3 постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року №704 “Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб” (далі - Постанова №704) встановлено, що грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення. Виплату грошового забезпечення військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу здійснювати в порядку, що затверджується Міністерством оборони.
Враховуючи викладене, порядок нарахування та виплати грошового забезпечення, зокрема і сум грошової допомоги для оздоровлення та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, врегульовано наказом Міністерства оборони №260 від 07.06.2018 "Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам" (далі - Порядок №260)
Відповідно до пункту 2 Розділу 1 Порядку №260 встановлено, що грошове забезпечення включає:
щомісячні основні види грошового забезпечення; щомісячні додаткові види грошового забезпечення; одноразові додаткові види грошового забезпечення.
До щомісячних основних видів грошового забезпечення належать: посадовий оклад; оклад за військовим званням; надбавка за вислугу років.
До щомісячних додаткових видів грошового забезпечення належать:
підвищення посадового окладу; надбавки; доплати; винагорода військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту; премія.
До одноразових додаткових видів грошового забезпечення належать:
винагороди (крім винагороди військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту), а також додаткова винагорода на період дії воєнного стану; допомоги.
Питання нарахування та виплати компенсації за невикористану відпустку регламентоване Розділом ХХХІ порядку №260.
Пунктом 6 Розділу ХХХІ Порядку №260 встановлено, що розрахунок грошового забезпечення за час надання щорічної основної відпустки з подальшим виключенням зі списків особового складу та грошової компенсації за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки здійснюється виходячи з посадового окладу, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років та щомісячних додаткових видів грошового забезпечення з урахуванням зміни вислуги років та норм грошового забезпечення, які військовослужбовець отримував за останньою займаною штатною посадою. При цьому одноденний розмір грошового забезпечення визначається шляхом ділення місячного розміру грошового забезпечення на 30 календарних днів.
Суд враховує, що власне пунктом 2 Розділу 1 Порядку №260 встановлено, що до одноразових додаткових видів грошового забезпечення належить: додаткова винагорода на період дії воєнного стану.
Таким чином позовні вимоги щодо компенсації відпустки з урахуванням додаткової винагороди не підлягають задоволенню.
Що стосується позовних вимог про визнання протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій, яка передбачена абз.2 ч.3 ст.9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" п. 12 ч. 1 ст. 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" за 98 діб додаткової відпустки за 2019-2025 роки з урахуванням додаткової винагороди, яку він отримував під час проходження військової служби та зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій, яка передбачена абз.2 ч.3 ст.9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" п. 12 ч. 1 ст. 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" за 98 діб додаткової відпустки за 2019-2025 роки з урахуванням додаткової винагороди, яку він отримував під час проходження військової служби, суд зазначає таке.
У відповідності до ч. 14 ст. 101 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", а також Наказу Міністерства оборони України від 07 червня 2018 року № 260 “Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам” встановлена можливість виплати грошової компенсації за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, зокрема, за минулі роки.
Припинення відпустки на час особливого періоду не означає припинення права на відпустку, яке може бути реалізовано у один із таких двох способів: 1) безпосереднє надання особі відпустки після закінчення особливого періоду, який може тривати невизначений термін; 2) грошова компенсація відпустки особі.
Така позиція висвітлена у зразковому рішенні Верховного Суду від 16.05.2019 № Пз/9901/4/19.
Суд зауважує, що принципом який визначає зміст правовідносин людини із суб`єктом владних повноважень є принцип верховенства права. Згідно з п. п. 3, 7 ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації.
Конституція України регламентує, що принцип рівності встановлює неможливість запровадження певних привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками. У порівнянні із іншими особами, які набули статус учасника бойових дій і не проходили військову службу, Позивач має таке ж право на грошову компенсацію за всі невикористані дні додаткової відпустки.
Суд також звертає увагу на те, що ця ситуація має ознаки типової справи і повинна розглядатись у провадженні, яке встановлено ст. ст. 290, 291 КАС України. У рішенні Верховного Суду від 16.05.2019 № Пз/9901/4/19 зазначається, що справа має ознаки типової, якщо звернення до суду було здійснено особами, звільненими з військової служби, які мають статус учасника бойових дій, яким відмовлено у виплаті грошової компенсації під час звільнення за невикористані календарні дні додаткової відпустки, передбаченої п. 12 ч. 1 ст. 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" в період визначений підпунктами 17 18 ст. 10-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".
Частина 3 ст. 291 КАС України вказує на те, що під час ухвалення рішення у типовій справі, яка відповідає ознакам, викладеним у рішенні Верховного Суду за результатами розгляду зразкової справи, суд має враховувати правові висновки Верховного Суду, викладені у рішенні за результатами розгляду зразкової справи. 
У зв`язку з настанням особливого періоду позивач не мав змоги скористатися додатковою відпусткою із збереженням заробітної плати, а відповідачем протиправно не здійснено нарахування позивачу компенсації за невикористані дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій за 2019-2025 року, з урахуванням додаткової винагороди, яку він отримував під час проходження військової служби, то позовні вимоги в цій частині є такими, що підлягають до задоволення.
Щодо позовних вимог про визнання протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 додаткової винагороди в розмірі 100 000 грн, передбачену постановою Кабінету Міністрів України “Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану” №168 від 28 лютого 2022 року, на місяць пропорційно часу перебування на лікуванні та у відпустках за станом здоров`я, а саме за період 09.03.2022 по 30.10.2024 та зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду в розмірі 100 000 грн, передбачену постановою Кабінету Міністрів України “Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану” №168 від 28 лютого 2022 року, на місяць пропорційно часу перебування на лікуванні та у відпустках за станом здоров`я, а саме за період 09.03.2022 по 30.10.2024, суд зазначає таке.
Позивач у позові з доданими документами, підтверджується його право на отримання збільшеної до 100 000 гривень додаткової винагороди протягом строку перебування на стаціонарному лікуванні за період з 09.03.2022 по 30.10.2024, як особи, що отримала захворювання, яке пов`язане із захистом Батьківщини.
Згідно вимог постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року №168 додаткова винагорода за цей період стаціонарного лікування у розмірі, збільшеному до 100 000 гривень пропорційно, відповідачем не нараховувалась за відсутності підстав для таких виплат з огляду на те, що така виплачується тільки у зв`язку із пораненням, травмою, контузією чи каліцтвом, пов`язаним із захистом Батьківщини на підставі довідки форми 5 про обставини травми.
Судом встановлено, що матеріалах справи відсутні медичні документи, що підтверджують факт стаціонарного лікування набутого за життя позивачем захворювання в періоди: з 23.03.2022 по 15.06.2022; з 19.07.2022 по 01.08.2022; з 09.08.2022 по 03.10.2022; з 15.10.2022 по 16.10.2022; з 22.10.2022 по 13.11.2022; з 27.12.2022 по 30.01.2023; з 02.03.2023 по 27.04.2023; з 06.05.2023 по 22.07.2023; з 16.03.2024 по 21.03.2024; з 13.05.2024 по 18.08.2024.
А отже, в зазначені періоди взагалі відсутні підстави для розгляду питання про наявність права в позивача на отримання додаткової винагороди за період лікування, якого не було.
Нормативно-правовими актами, що регулюють підстави, умови, порядок нарахування і виплати оспорюваної позивачем додаткової винагороди, збільшеної до 100 000 гривень, у визначені позивачем періоди стаціонарного лікування у зв`язку з пораненням (травмою, контузією, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, під час дії воєнного стану є Закон України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (далі - Закон №2011-ХІІ), постанова Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" (далі - постанова КМ України №168), Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затверджений наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018р. №260 (далі - Порядок №260).
Власне частиною 2 статті 9 Закону №2011-ХІІ встановлено складові грошового забезпечення військовослужбовців. До складу грошового забезпечення входять:
посадовий оклад, оклад за військовим званням;
щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія);
одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Згідно з абзацами 1,2 частини 4 статті 9 Закону № 2011-ХІІ, грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України. Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.
Пунктом 1 Постанови КМ України №168 (у редакції, чинній в оспорюваний період) встановлено, виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).
У відповідності до наказів про виплату додаткової винагороди, збільшеної до 100000 гривень, включати осіб, зазначених у цьому пункті, у тому числі тих, які, зокрема,
у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, а для поліцейських та осіб рядового і начальницького складу служби цивільного захисту - із участю у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення), зокрема на тимчасово окупованій російською федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, у період здійснення зазначених заходів, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії;
Як вбачається із конструкції зазначеної правової норми підставами для включення позивача до наказу командира військової частини на виплату оспорюваної додаткової винагороди за час перебування на стаціонарному лікуванні та відповідно набуття права на її виплату є:
- отримання поранення (контузії, травми, каліцтва), пов`язаного із захистом Батьківщини;
перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я у зв`язку з пораненням, пов`язаним із захистом Батьківщини; Пунктом 2-1 Постанови КМ України №168 встановлено, що порядок і умови виплати оспорюваної додаткової винагороди визначаються керівниками відповідних міністерств та державних органів.
Зазначена правова норма повністю кореспондує абзацу 2 частини 4 статті 9 Закону №2011-ХІІ.
Водночас, відповідно до підпункту 24 пункту 10 Положення про Міністерство оборони України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року №671 встановлено, що Міністр дає обов`язкові для виконання військовослужбовцями, державними службовцями і працівниками апарату Міноборони доручення.
Відповідно до пункту 17 розділу І Порядку №260 на період дії воєнного стану виплата грошового забезпечення особам офіцерського, старшинського, сержантського та рядового складу може встановлюватися за окремим рішенням Міністра оборони України.
З метою врегулювання виплати військовослужбовцям додаткової винагороди, Міністром оборони України видано окреме доручення № 912/з/29 від 23 червня 2022 року (далі - Окреме доручення № 912/з/29).
Згідно пункту 7 Окремого доручення № 912/з/29 визначено, що у період дії воєнного стану, до наказів про виплату додаткової винагороди, збільшеної до 100 000 гривень також, включати військовослужбовців, які у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), - з дня отримання такого поранення, включаючи час переміщення до лікарняного закладу (в тому числі з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого), або перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної комісії).
Підставою для видання наказу щодо виплати додаткової винагороди в розмірі 100 000 грн є довідка про отримання поранення (травми, контузії, каліцтва), визначена додатком 5 до Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 14.08.2008 № 402 (далі - Довідка), видана командиром військової частини, де проходить службу або перебуває у відрядженні військовослужбовець, яка містить інформацію про обставини отримання військовослужбовцем поранення (травми, контузії, каліцтва), під час захисту Батьківщини (зразок заповнення наведено в додатку №5).
У Довідці обов`язково зазначати:
військове звання, прізвище, ім`я, по батькові, рік народження військовослужбовця, який отримав поранення (контузію, травму, каліцтво), пов`язаного із захистом Батьківщини;
інформацію про поранення (контузію, травму, каліцтво) (дату отримання, вид, характер і локацію поранення (контузії, травми, каліцтва)), яка вносяться на підставі медичного висновку спеціаліста;
обставини, за яких було отримано поранення (контузію, травму, каліцтво) під час захисту Батьківщини, із зазначенням бойових (спеціальних) завдань, які виконував військовослужбовець під час отримання ним травм (поранення, контузії, каліцтва);
підстави видачі Довідки (наказ командира військової частини про отримання поранення (травми, контузії, каліцтва) військовослужбовцем, виданий на підставі журналу обліку бойових дії, бойового донесення, тощо).
Керівникам військово-лікарських (лікарсько-експертних) комісій закладів охорони здоров`я в системі Міністерства оборони України при наданні рекомендацій про потребу у відпустці за станом здоров`я військовослужбовцям, які одержали поранення (травму, контузію, каліцтво) під час захисту Батьківщини, після закінчення стаціонарного лікування у військовому (цивільному) лікувальному закладі одночасно надавати висновки про ступінь важкості поранення для прийняття рішення командирами військових частин цих військовослужбовців щодо надання їм відпустки для лікування після тяжкого поранення та виплати винагороди у розмірі 100 000 гривень за час цієї відпустки.
Пунктом 5, 6 Окремого доручення № 912/з/29 встановлено, що виплату додаткової винагороди в розмірі 100 000 гривень або 30 000 гривень здійснювати на підставі наказів командирів військових частин - особовому складу військової частини.
Накази про виплату додаткової винагороди за минулий місяць видавати до 5 числа поточного місяця на підставі рапортів командирів підрозділів.
В подальшому наказом Міністерства оборони України №44 від 25.01.2023 (набрання чинності 31.01.2023) внесено зміни до Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України, затвердженого наказом Міністерства оборони України №260 від 07.06.2018.
Відповідно до пункту 10 Розділу 34 Порядку №260 у період дії воєнного стану до наказів про виплату додаткової винагороди в розмірі 100 000 гривень також включаються військовослужбовці, які, зокрема у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних),- з дня отримання такого поранення, включаючи час переміщення до лікарняного закладу (в тому числі з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого), або перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько- експертної) комісії.
Згідно з пунктом 11 Розділу 34 Порядку №260 підставою для видання наказу про виплату додаткової винагороди в розмірі 100 000 гривень у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, є довідка про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва), форму якої визначено додатком 5 до Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 14 серпня 2008 року № 402, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 17 листопада 2008 року за № 1109/15800, видана командиром військової частини, де проходить службу або перебуває у відрядженні військовослужбовець, яка містить інформацію про обставини отримання військовослужбовцем поранення (травми, контузії, каліцтва) під час захисту Батьківщини. Така довідка видається відповідно до наказу командира військової частини про отримання поранення (травми, контузії, каліцтва) військовослужбовцем.
Таким чином, відповідно до вимог пункту 1 Постанова КМ України №168, пунктів 10 12 Розділу 34 Порядку №260 для виплати додаткової винагороди військовослужбовцям Збройних Сил України у розмірі, збільшеному до 100 000 грн, у зв`язку з пораненням (травмою, контузією, каліцтвом) обов`язковим є встановлення таких обставин, як:
- отримання поранення (травми, контузії, каліцтва) пов`язаної із захистом Батьківщини;
- встановлення зв`язку цього поранення (травми, контузії, каліцтва) саме із захистом Батьківщини;
- перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я - з дня отримання такого поранення, включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого;
- наявність довідки про обставини отримання травми із зазначенням інформації про травму (дату отримання, вид, характер і локацію травми), яка вносяться на підставі медичного висновку спеціаліста;
- наказ командира військової частини щодо виплати додаткової винагороди в розмірі 100 000 грн. на підставі довідки про отримання травми.
Враховуючи вищевикладене, суд звертає увагу, що позивачем хибно здійснено тлумачення положень нормативно-правових актів щодо виплати додаткової винагороди в розмірі 100 тисяч за період стаціонарного лікування у зв`язку з пораненням (травмою, контузією, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини.
Оскільки з позовної заяви та доданих до неї медичних документів вбачається, що позивач вважає та стверджує, що будь-яке лікування та обстеження під час воєнного стану є безумовною підставою для виплати йому додаткової винагороди в розмірі 100 тисяч пропорційно в розрахунку на місяць.
Окрім того, варто враховувати, що відповідно до статті 70 Закону України "Основи законодавства України про охорону здоров`я" військово-лікарська експертиза визначає придатність до військової служби призовників, військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, встановлює причинний зв`язок захворювань, поранень і травм з військовою службою та визначає необхідність і умови застосування медико-соціальної реабілітації та допомоги військовослужбовцям.
Військово-лікарська експертиза здійснюється військово-лікарськими комісіями, які створюються при територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки, а також при закладах охорони здоров`я Міністерства оборони України, Міністерства внутрішніх справ України, Служби безпеки України, за потреби - інших органів або військових формувань сектору безпеки і оборони, визначених частиною другою статті 12 Закону України "Про національну безпеку України".
Так, нормативно-правовим актом, який визначає порядок організації та проведення військово-лікарської експертизи у Збройних Силах України є Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 14.08.2022 року №402.
Відповідно до п. 2.1 Положення №402 для проведення військово-лікарської експертизи створюються військово-лікарські комісії (далі - ВЛК), штатні та позаштатні (постійно і тимчасово діючі).
Штатні та позаштатні (постійно і тимчасово діючі) ВЛК (лікарсько-льотні комісії (далі - ЛЛК)) приймають постанови. Постанови ВЛК (ЛЛК) оформлюються свідоцтвом про хворобу, довідкою військово-лікарської комісії, протоколом засідання військово-лікарської комісії з визначення причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв у колишнього військовослужбовця.
Постанови штатних та позаштатних ВЛК обов`язкові до виконання.
Відповідно до п. 6.11 Положення №402 постанова ВЛК про потребу військовослужбовця у відпустці за станом здоров`я приймається після закінчення стаціонарного лікування в разі, коли для повного відновлення функції і працездатності необхідний термін - не менше 30 календарних днів. Постанова про потребу у відпустці за станом здоров`я оформлюється довідкою ВЛК, яка підлягає контролю штатною ВЛК (без затвердження).
У відповідності до пункту 21.5 Положення №402 постанови ВЛК про причинний зв`язок захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв приймаються в таких формулюваннях:
а) "Поранення (контузія, травма, каліцтво), ТАК, пов`язане із захистом Батьківщини;
б) "Поранення (контузія, травма, каліцтво), ТАК, пов`язане з виконанням обов`язків військової служби";
в) "Поранення (травма, контузія, каліцтво), одержане в результаті нещасного випадку, ТАК, пов`язане з проходженням військової служби";
г) "Захворювання, поранення (травма, контузія, каліцтво), ТАК, пов`язане з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії";
ґ) "Захворювання, ТАК, пов`язане із захистом Батьківщини";
д) "Захворювання (поранення, контузія, каліцтво, травма), ТАК, пов`язане з проходженням військової служби";
е) "Захворювання, НІ, не пов`язане з проходженням військової служби";
є) "Поранення (контузія, травма, каліцтво), ТАК, пов`язані з виконанням обов`язків військової служби під час участі в бойових діях у складі Миротворчих Сил ООН";
ж) "Захворювання, ТАК, пов`язане з виконанням обов`язків військової служби під час участі в бойових діях у складі Миротворчих Сил ООН";
з) "Захворювання, ТАК, пов`язане з проходженням військової служби у складі Миротворчих Сил ООН";
и) "Поранення (травма, контузія, каліцтво), ТАК, пов`язане з виконанням обов`язків військової служби у складі миротворчого персоналу";
к) "Поранення (травма, контузія, каліцтво), ТАК, пов`язане з виконанням обов`язків військової служби у складі Миротворчих Сил ООН".
Саме положеннями вищезазначених нормативно-правових актів військова частина НОМЕР_1 керувалась при прийнятті рішення про відмову у нарахуванні та виплаті позивачеві додаткової винагороди за оспорювані ним періоди стаціонарного лікування захворювання. Адже власне законодавство чітко розмежовує поняття захворювання та поранення (травми, контузії, каліцтва).
Згідно медичних документів позивач перебував на стаціонарному лікуванні ургентного захворювання, яке виникло в нього 08 березня 2022 року та супроводжувалось різким сильним головним болем та згідно КТ: ознаки спонтанного ІНФОРМАЦІЯ_1 з проривом у шлуночкову систему, не виключено зі стентованої аневризми. Згідно анамнезу життя: в 2020 році стентування аневризми М1 СМА зліва.
Захворювання, яке лікував позивач в спірний період, (діагноз): "ГПМК за геморагічним типом, спонтанний САК. Розрив аневризми, Hunt-Hess-2", в подальшому: “гостре порушення мозкового кровообігу за геморагічним типом. Субарахноідальним крововилив в результаті розриву МА СМА зліва. Операція червень 2021:рентгендоваскулярна емболізація аневризми лівої СМА. Операція 10.03.2022:рентгендоваскулярна емболізація аневризми лівої СМА".
Як вбачається із доданих позивачем медичних документів - ОСОБА_1 перебував в окремі періоди на стаціонарному лікуванні у зв`язку із захворюваннями серця, а саме – інсультом, а не пораненням (травми, контузії чи каліцтва).
Більше того, свідоцтвом про хворобу №34 від 18 січня 2024 року встановлено висновок "Захворювання, ТАК, пов`язані із захистом Батьківщини", що власне підтверджує правомірність висновків відповідача.
Отже, зазначені діагнози являють собою в першу чергу захворювання, що набуті позивачем протягом тривалого періоду життя (мають хронічний характер), зокрема й під час проходження військової служби у Збройних Силах України, та не являються пораненням, травмою контузією чи каліцтвом, пов`язаним із захистом Батьківщини, у зв`язку зі стаціонарним лікуванням якого постанова КМ України №168 та Порядок №260 передбачає виплату додаткової винагороди, збільшеної до 100 000 гривень пропорційно дням лікування.
В спірний період не відбувалось безпосереднього стаціонарного лікування травм. Як вбачається із виписного епікризу позивач лікував в першу чергу проблеми здоров`я пов`язані із захворюванням серця - інсульт.
Зазначене повністю узгоджується з наявними довідками ВЛК, що додані до позовної заяви.
А отже, відповідно до вимог постанови КМ України №168 підстави для нарахування оспорюваної додаткової винагороди за період стаціонарного лікування у оспорюваний позивачем період відсутні.
Суд враховує такі обставини:
- постанова КМ України №168 та Порядок №260 нарахування та виплату оспорюваної додаткової винагороди пов`язують виключно з лікуванням "поранення (травми, контузії, каліцтва)", а не захворювання;
- постанова КМ України №168 та Порядок №260 чітко встановлює, що підставою для включення позивача до наказу на виплату додаткової винагороди за період стаціонарного лікування у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцвтом) є саме довідка про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) із
відображенням діагнозу та повинне бути наявне співпадіння діагнозу з виписними епікризами.
Однак, в матеріалах справи довідка про обставини травми, форма якої передбачена додатком 5 до Положення про військово лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністерства оборони України №402 від 14.08.2008, відсутня і такої бути не може, так як вона щодо захворювань не видається згідно вимог чинного законодавства.
Суд також зазначає, що ні відповідач, ні позивач не є уповноваженими чинним законодавством та компетентними у визначенні питання про причинний зв`язок травм, поранень, контузій, каліцтв АБО захворювань чи пов`язані вони з проходженням військової служби чи пов`язані вони із захистом Батьківщини, чи не пов`язані взагалі, встановлення ступеня важкості отриманого поранення, захворювання, потребу у відпустці для лікування.
Військова частина НОМЕР_1 в свою чергу уповноважена тільки здійснювати нарахування та виплату оспорюваної додаткової винагороди, керуючись вимогами Постанови КМ України №168, Порядку №260 та на підставі отриманих медичних документів позивача.
Аналогічні висновки викладені в постанові Восьмого апеляційного адміністративного суду від 04 грудня 2024 року.
Відповідно до частини 1 статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Реальність (справжність та правдивість) конкретної обставини фактичної дійсності не може бути сприйнята доведеною виключно через неспростування одним із учасників справи (навіть суб`єктом владних повноважень) декларативно проголошеного, але не доказаного твердження іншого учасника справи, позаяк протилежне явно та очевидно прямо суперечить меті правосуддя - з`ясування об`єктивної істини у справі.
Правильність саме такого тлумачення змісту ч. 1 ст. 77 та ч. 2 ст. 77 КАС України підтверджується правовим висновком постанови Великої Палати Верховного Суду від 25.06.2020 по справі № 520/2261/19, що визначений ст. 77 КАС України обов`язок відповідача - суб`єкта владних повноважень довести правомірність рішення, дії чи бездіяльності не виключає визначеного частиною першою цієї ж статті обов`язку позивача довести ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.
Окрім того, суд враховує, що 05 липня 2025 року за вх. №5038 на адресу військової частини НОМЕР_1 надійшла скарга представника позивача щодо цієї спірної вимоги.
Військовою частиною НОМЕР_1 здійснено службову перевірку та за результатами її надано представнику відповідь від 10 липня 2025 року вих. №138/53/3730.
Зокрема, за результатами службової перевірки згідно доповідної записки встановлено:
"В районі ведення бойових дій в складі 2 гірсько-штурмового батальйону військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_1 перебував з 06.03.2022 по 08.03.2022 та до виконання бойових завдань не залучався.
Поранення (контузію, травму, каліцтво) під час виконання бойового завдання або приймаючи безпосередню участь в бойових діях під час захисту Батьківщини ОСОБА_1 не отримував. Даний факт підтверджується виданою медичної характеристики в якій зазначено, що захворювання ОСОБА_1 являються соматичними і не отримані в ході ведення бойових дій.
Згідно витягу з "Журналу бойових дій військової частини НОМЕР_4 " 2 гірсько- штурмового батальйону з 06.03.2022 по 08.03.2022 рік з інв. №Рз.2 т/кп від 20.02.2022 старший стрілець 2 гірсько-штурмового відділення 3 гірсько-штурмового взводу 4 гірсько-штурмової роти 2 гірсько-штурмового батальйону військової частини НОМЕР_1 старший солдат ОСОБА_1 до виконання бойового завдання не залучався та в списках пораненого особового складу 2 гірсько-штурмового батальйону військової частини НОМЕР_4 не числився.
Довідка про обставини травм (форма 5) ОСОБА_1 не видавалася тому, що позивач не отримував поранення (контузію, травму, каліцтво) під час виконання бойового завдання або приймаючи безпосередню участь в бойових діях під час захисту Батьківщини.
Під час проведення службової перевірки протиправних дій стосовно не виконання або навмисного не виконання посадовими особами військової частини НОМЕР_4 розпоряджень, доручень, вказівок начальників чи порушень службових обов`язків не виявлено.
З письмового пояснення начальника медичного пункту 2 гірсько-штурмового батальйону військової частини НОМЕР_4 лейтенанта медичної служби ОСОБА_2 стало відомо, що всі вище перераховані захворювання ОСОБА_1 являються соматичними і не є підставою для виплати додаткової винагороди в розмірі 100000 гривень за час його перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я. Рапорт від 2 гірсько-штурмового батальйону для отримання довідки про обставини травм (форма 5) лейтенантом медичної служби ОСОБА_2 не подавався, оскільки підстав для подання не було, так як старший солдат ОСОБА_1 не отримував поранення (контузію, травму, каліцтво) під час виконання бойового завдання або приймаючи безпосередню участь в бойових діях під час захисту Батьківщини".
За таких обставин, у спірних правовідносинах військова частина НОМЕР_1 діяла виключно на підставах, в межах наданих повноважень та в порядку, що чітко встановлені чинним законодавством, правомірно відмовила у нарахуванні та виплаті додаткової винагороди за оспорюваний період, а позовні вимоги в цій частині є такими, що не підлягають до задоволення.
Що стосується позовних вимог про визнання протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за неотримане речове майно, виходячи із закупівельної вартості речового майна за цінами років, станом на 01.01.2025 та зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за неотримане речове майно, виходячи із закупівельної вартості речового майна за цінами років, станом на 01.01.2025, суд зазначає таке.
У відповідності до частини 1 статті 9-1 Закону №2011-ХІІ речове забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами і в терміни, що визначаються відповідно Міністерством оборони України, у тому числі для Державної спеціальної служби транспорту, іншими центральними органами виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні військові формування, Головою Служби безпеки України, начальником Управління державної охорони України, Головою Служби зовнішньої розвідки України, Головою Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, а порядок грошової компенсації вартості за неотримане речове майно визначається Кабінетом Міністрів України.
За пунктом 3 Порядку виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.03.2016 № 178 (далі - Порядок № 178), грошова компенсація виплачується військовослужбовцям з моменту виникнення права на отримання предметів речового майна відповідно до норм забезпечення у разі: звільнення з військової служби; загибелі (смерті) військовослужбовця; переведення військовослужбовця до інших утворених відповідно до законів України військових формувань, Держспецзв`язку, правоохоронних органів спеціального призначення і державних органів спеціального призначення з правоохоронними функціями для подальшого проходження військової служби з виключенням із списків особового складу військової частини.
Грошова компенсація виплачується військовослужбовцям за місцем військової служби за їх заявою (рапортом) на підставі наказу командира (начальника) військової частини, територіального органу, територіального підрозділу, закладу, установи, організації (далі - військова частина), а командирам (начальникам) військової частини - наказу старшого командира (начальника), у якому зазначається розмір грошової компенсації на підставі довідки про вартість речового майна, що належить до видачі, оригінал якої додається до відомості щодо виплати грошової компенсації (пункт 4 Порядку № 178).
Довідка про вартість речового майна, що належить до видачі, видається речовою службою військової частини виходячи із закупівельної вартості такого майна, розрахованої Міноборони, МВС, Головним управлінням Національної гвардії, СБУ, Службою зовнішньої розвідки, Адміністрацією Держприкордонслужби, Адміністрацією Держспецтрансслужби, Адміністрацією Держспецзв`язку, Головним управлінням розвідки Міноборони та Управлінням державної охорони станом на 1 січня поточного року, та оформляється згідно з додатком (пункт 5 Порядку № 178).
Пунктом 4 розділу III Інструкції про організацію речового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України в мирний час та особливий період, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 29.04.2016 № 232 (далі Інструкція № 232), встановлено, що військовослужбовці, які звільняються в запас або відставку, за їх бажанням отримують речове майно, яке не було отримане під час проходження служби, або грошову компенсацію за нього, виходячи із закупівельної вартості такого майна.
Грошова компенсація замість речового майна, що підлягає видачі, виплачується на підставі довідки про вартість речового майна, що належить до видачі, форма якої наведена у додатку до Порядку виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 березня 2016 року № 178, яка видається речовою службою військової частини, виходячи із заготівельної вартості цих предметів.
Аналіз наведених вище правових норм надає підстави для висновку, що у разі, зокрема, звільнення військовослужбовця з військової служби у нього виникає право на грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно.
При цьому, у пункті 4 Порядку № 178 передбачено застосування різних форм звернення про виплату грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, а саме рапорту, як особливої, передбаченої спеціальним законодавством форми доповіді військовослужбовця при його зверненні до вищого начальника в різних випадках службової діяльності, так і заяви, як звернення громадянина із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством його прав та інтересів.
Таким чином, чинним законодавством передбачене не тільки право військовослужбовця на грошову компенсацію за неотримане речове майно, а и визначений порядок реалізації передбаченого права військовослужбовця, що вимагає вчинення від нього обов`язкових дій.
З метою отримання грошової компенсації, позивач зобов`язаний звернутись із заявою/рапортом на ім`я командира військової частини НОМЕР_1 про виплату йому компенсації. Тільки на підставі такого рапорту командиром військової частини НОМЕР_1 могло бути видано наказ про виплату такої компенсації.
Однак, позивач в ході проходження військової служби у військовій частині НОМЕР_1 та навіть після звільнення з військової служби з таким рапортом або заявою до командира військової частини НОМЕР_1 не звертався, відомості про реєстрацію та розгляд такого рапорту/заяви відсутні. А отже, позовні вимоги в цій частині є такими, що не підлягають до задоволення.
Сторонами суду не наведено інших специфічних, доречних та важливих аргументів, які суд зобов`язаний оцінити, виконуючи свої зобов`язання щодо пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Згідно частин першої та другої статі 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Отже, перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази у справі, суд прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню.
Враховуючи відсутність доказів про сплату судового збору при зверненні до суду з даним позовом, судом не вирішується питання про їх відшкодування. 
На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:
позовну заяву ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_5 , АДРЕСА_1 ) до Військової частини НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ - НОМЕР_6 АДРЕСА_2 ) про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково. 
Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 в період з 30.01.2020 по 19.05.2023 грошового забезпечення, виходячи з розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням, розрахованих шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" станом на 01.01.2020, Законом України "Про Державний бюджет України на 2021 рік" станом на 01.01.2021, Законом України "Про Державний бюджет України на 2022 рік” станом на 01.01.2022, Законом України "Про Державний бюджет України на 2023 рік” станом на 01.01.2023 на відповідні тарифні коефіцієнти, згідно з пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб".
Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ - НОМЕР_6 АДРЕСА_2 ) здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_5 , АДРЕСА_1 ) в період з 30.01.2020 по 19.05.2023 грошового забезпечення виходячи з розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням, розрахованих шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" станом на 01.01.2020, Законом України "Про Державний бюджет України на 2021 рік" станом на 01.01.2021, Законом України "Про Державний бюджет України на 2022 рік" станом на 01.01.2022, Законом України "Про Державний бюджет України на 2023 рік" станом на 01.01.2023 на відповідні тарифні коефіцієнти, згідно з пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб", з врахуванням виплачених сум.
Визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо недотримання вимог абзаців третього - шостого пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 №1078, при нарахуванні та виплаті ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення у період з 18.11.2019 по 31.12.2022 та з 01.01.2024 по 04.10.2025.
Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ - НОМЕР_6 АДРЕСА_2 ) відповідно до абзаців четвертого - шостого пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 №1078, здійснити ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_5 , АДРЕСА_1 ) нарахування та виплату індексації грошового забезпечення за період з 18.11.2019 по 31.12.2022 та з 01.01.2024 по 04.10.2025.
Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій, яка передбачена абз.2 ч.3 ст.9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" п. 12 ч. 1 ст. 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" за 98 діб додаткової відпустки за 2019-2025 роки з урахуванням додаткової винагороди, яку він отримував під час проходження військової служби; 
Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ - НОМЕР_6 АДРЕСА_2 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_5 , АДРЕСА_1 ) грошову компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій, яка передбачена абз.2 ч.3 ст.9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" п. 12 ч. 1 ст. 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" за 98 діб додаткової відпустки за 2019-2025 роки з урахуванням додаткової винагороди, яку він отримував під час проходження військової служби.
У задоволенні решти позовних вимог відмовити. 
Сторонам рішення надіслати через підсистему "Електронний суд".
Перебіг процесуальних строків, початок яких пов`язується з моментом вручення процесуального документа учаснику судового процесу в електронній формі, починається з наступного дня після доставлення документів до Електронного кабінету в розділ "Мої справи".
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня складення повного судового рішення.
Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя  /підпис/  Микитюк Р.В.