25.02.2026 Справа № 756/17817/25
Унікальний номер 756/17817/25
Номер провадження 2/756/2267/26

ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2026 року м. Київ
Оболонський районний суд м. Києва в складі:
головуючого судді - Шролик І.С.,
секретар судового засідання - Лисенко Д.О.,
за участю: позивача - ОСОБА_1 ,
представника третьої особи - Дудко Д.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Служба у справах дітей та сім`ї Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів,
В С Т А Н О В И В:
Короткий зміст заявлених вимог  
У жовтні 2025 року ОСОБА_1 , через свого представника ОСОБА_3 звернулась до суду з вищевказаним позовом, в якому просить позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , батьківських прав відносно малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та стягнути аліменти на утримання сина в розмірі частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на користь позивача до досягнення дитиною повноліття.
В обґрунтування позовних вимог вказує, що позивач пребувала у фактичних шлюбних стосунках із відповідачем, він яких в них ІНФОРМАЦІЯ_3 народився син ОСОБА_4 . Відповідач визнав себе батьком дитини. Після народження дитини з серпня 2012 року позивач не підтримує стосунки із відповідачем, разом не проживають. Відповідач участі у вихованні та утриманні сина не приймав з 2012 року, його місцезнаходження позивачу невідоме.
Посилається, що син перебуває на повному забезпеченні виключно позивачем, без згоди батька не може вирішити питання про перетин дитиною кордону, зміну місця проживання, участь в приватизації, а також задля захисту прав дитини, просить задовольнити позов.
Рух справи
Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 31 жовтня 2025 року справу передано головуючому судді Шролик І.С. 
На виконання положень ст.187 ЦПК України, сдом скеровано запити про зареєстровне місце проживання відповідача ОСОБА_2 .
Відповідно до відповіді з Єдиного державного демографічного реєстру №1969114 від 04 листопада 2025 року інформація щодо ОСОБА_2 відсутня.
За інформацією з Реєстру терторіальної громади міста Києва від 12 листопада 2025 року ОСОБА_2 не значиться.
20 листопада 2025 року судом скеровано запит до Відділу та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ЦМУ ДМС України.
26 листопада 2025 року отримано відповідь, що ОСОБА_2 зареєстрованим у Києві та Київській області не значиться.
З відповіді №2063425 від 28 листопада 2025 року інформація про внутрішньо переміщену особу з Єдиної інформаційної системи соціальної сфери про зареєстроване місце проживання ОСОБА_2 відсутня. 
Ухвалою суду 28 листопада 2025 року відкрито провадження та призначено справу до підготовчого розгляду на 21 січня 2026 року. Витребувано зі службі у справах дітей висновок про доцільність (недоцільність) позбавлення відповідача батьківських прав.
На виконання ухвали суду 24 грудня 2025 року Служба у справах дітей та сім`ї Оболонської районного у м. Києві державної адміністрації надала до суду висновок про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Позивач в судовому засіданні підтримала заявлені вимоги та просила задовольнити. Пояснила, що на час вагітності була неповнолітньою, відповідач мав фінансові проблеми з банківськими установами, на адресу її проживання приходили судові рішення та постанови про відкриття виконавчого провадження. З народження дитини проживала разом зі своїм батьком, дитину утримувала сама, відповідач не з`являвся, сином не цікавився, коштів не надавав. Пояснила, що без згоди відповідача не може використати право сина на приватизацію квартири, оформити документи на перетин кордону. Не заперечувала проти заочного розгляду справи.
Представник третьої особи служби у справах дітей в судовому засіданні підтримала заявлені вимоги, просила їх задовольнити. Пояснила, що особисто виходила за адресою останнього відомого місця реєстрації ОСОБА_2 , відкрив двері новий власник, який сповістив, що понад 10 років тому придбав у відповідача квартиру, та місцезнаходження останнього йому не відоме. 
В судовому засіданні за згодою законного представника надав суду пояснення ОСОБА_5 , 2012 року народження, який сповістив, що батька не знає, ніколи з народження його не бачив, ані членів його родини, подарунків чи коштів від нього не отримував, просить батька позбавити батьківських прав.
Відповідач в судове засідання не з`явилася, про розгляд справи повідомлялася судом належним чином. Копія позовної заяви та ухвала суду про відкриття провадження надсилалась відповідачу на адресу останнього відомомого зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_1 . Конверт повернувся із відміткою «адресат відсутній». Клопотання про відкладення розгляду справи, до суду відповідач не надіслала, про причину неявки суд не повідомила, відзив та інші заяви з процесуальних питань від неї до суду не надходили.
Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України в разі ненадання відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Враховуючи наявність в справі достатніх матеріалів про права та обов`язки сторін та те, що позивач проти заочного розгляду справи не заперечує, суд на підставі ч. 1 ст. 280 ЦПК України та відповідно до ч. 1 ст. 281 ЦПК України, постановив ухвалу про заочний розгляд справи.
На переконання суду подальше відкладення розгляду справи не сприятиме своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному розгляду справи по суті та дотримання судом розумних строків розгляду справи, порушуватиме права інших учасників справи.
Розглядаючи справу, суд забезпечив сторонам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.
Суд, вислухавши думку позивача, представника третьої особи, пояснення малолітнього, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та правовідносини між сторонами.
Фактичні обставини справи
Судом встановлено, що згідно свідоцтва про народження, виданого на ім?я ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в графі батько вказано ОСОБА_2 , в графі мати - ОСОБА_6 .
Зі свідоцтва про шлюб, виданого 05 серпня 2020 року встановлено, що ОСОБА_6 уклала шлюб з ОСОБА_7 та змінила прізвище на ОСОБА_8 . 
З витягу з реєстру Київської територіальної громади від 18 вересня 2025 року встановлено, що ОСОБА_4 з 29 травня 2012 року зареєстрований та проживає разом із матір`ю ОСОБА_1 : АДРЕСА_2 .
Як встановлено з характеристики ОСОБА_4 з місця навчання, виданої 17 вересня 2025 року директором Ліцею №214, за період навчання з 2019 року вихованням та навчанням дитини займається мати ОСОБА_1 . Батько - ОСОБА_2 з вчителями не спілкувався, батьківські збори не відвідував, навчанням сина не цікавився.
Оболонською РДА в м. Києві суду надано висновок № 104-9878 від 23 грудня 2025 року про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті рішення.
Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.
Стаття 9 Конвенції про права дитини покладає на держави-учасниці обов`язок забезпечувати те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.
Відповідно до статті 18 цієї Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків.
Відповідно до статті 2 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року № 3477-IV рішення є обов`язковим для виконання Україною відповідно до статті 46 Конвенції.
У рішенні у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року ЄСПЛ наголошено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (пункт 54).
Вирішення питання позбавлення батьківських прав має ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача, його поведінки; факт заперечення відповідача проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (пункт 58). Сімейним кодексом України у статті 7 визначено необхідність забезпечення дитині можливості здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.
Статтею 150 Сімейного кодексу України встановлено обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини, в тому числі зобов`язання піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною освіти.
Згідно із частинами другою та четвертою статті 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.
Статтею 165 СК України визначено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.
Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Пунктом 15 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30 березня 2007 року передбачено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.
Наведені вище обставини переконують суд в тому, що поведінка відповідача відносно її доньки є свідомим нехтуванням нею своїми батьківськими обов`язками.
В контексті приписів ч. 6 ст. 19 СК України, рішення органу опіки та піклування не є для суду обов`язковим, а підлягає оцінці поряд з іншими доказами.
Надаючи оцінку висновку Оболонської РДА в м. Києві, наданому в порядку ст. 19 СК України, суд виходить з того, що згідно з ч.ч. 5, 6 ст. 19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.
Суд погоджується з висновком Оболонської РДА в м. Києві як органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача, оскільки в ході судового розгляду знайшов підтвердження факт неналежного виконання ОСОБА_2 батьківських обов`язків, відсутність прояву інтересу до здоров`я, виховання дитини, її долі, що свідчить про ухилення батька від виконання батьківських обов`язків. Син батька не знає з народження, майже 14 років його не бачив, не приймав участь в його житті.
На підставі викладеного, керуючись принципом найкращого забезпечення інтересів дітей, закріпленим у Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, суд приходить до висновку про доведеність невиконання відповідачем батьківських обов`язків, умисність таких дій та свідоме нехтування ними, безвідповідальне ставлення до їх виконання. Провівши ретельний аналіз можливих наслідків позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав в аспекті встановлених обставини, суд приходить до висновку, що саме застосування до нього крайнього заходу у вигляді позбавлення батьківських прав відносно малолітнього ОСОБА_4 забезпечить захист інтересів дитини, безпеку для її життя та здоров`я, а наявні мотиви для позбавлення батьківських прав в даному випадку є доречними і достатніми з урахуванням обсягу наявних доказів, що узгоджується з правовими висновками Європейського суду з прав людини, викладеними в п. 48 рішення від 18 грудня 2008 року № 39948/06 у справі «Савіни проти України» та в п. 65 рішення № 46544/99 у справі «Кутцнер проти Німеччини».
Таким чином, суд приходить до висновку про те, що відповідач дійсно не виконує свого батьківського обов`язку по утриманню та вихованню їх малолітнього сина, а тому позовні вимоги щодо позбавлення батьківських прав підлягають задоволенню.
Відповідно до ч. 2 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або за власною ініціативою вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. 
Згідно із ч. 3 ст. 166 СК України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду.
У відповідності до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.
Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (ч. 2 ст. 182 СК України).
З урахуванням встановлених судом обставин, наданих доказів, суд вважає можливим стягнути з відповідача ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання малолітнього сина ОСОБА_4 ,, ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з дня подання позову 31 жовтня 2025 року і до досягнення дитиною повноліття.
Згідно з положеннями п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення в межах платежу за один місяць.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд на підстав і положення ст. 141 ЦПК України, стягує судові витрати за розгляд справи з відповідача на користь держави у розмірі 1211,20 грн., оскільки згідно п. 3 ч. 1 ст. 5ЗУ «Про судовий збір» при зверненні до суду із відповідним позовом позивач була звільнений від його сплати. 
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.19. 141, 150, 164, 165, 170, 183 Сімейного кодексу України, ст.ст. 12, 81, 141, 263-265, 280-282, 354 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Служба у справах дітей та сім`ї Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів - задовольнити.
Позбавити батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 відносно неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі частки заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи стягнення з дати подання позову 31 жовтня 2025 року до досягнення дитиною повноліття. 
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору у розмірі 968,96 грн.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави витрати зі сплати судового збору у розмірі 1211,20 грн.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку. Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Апеляційна скарга позивачем подається до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Сторони справи: 
Позивач - ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 );
Відповідач - ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , останнє відоме зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ).
Повний текст рішення складено 25 лютого  2026 року.

Суддя Шролик І.С.