П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 лютого 2026 р.	м. Одеса	Справа № 420/36906/25	

Головуючий в 1 інстанції: Бжассо Н.В.
Дата і місце ухвалення: 16.01.2026р., м. Одеса 

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
Головуючого судді: Бойка А.В.,
суддів : Тарновецького І.І.,
Шевчук О.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 16 січня 2026 року у справі за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС в Одеській області про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки), зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :
В жовтні 2025 року фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління ДПС в Одеській області, в якому просив суд:
- визнати протиправною та скасувати вимогу Головного управління ДПС в Одеській області про сплату боргу (недоїмки) від 05.08.2025р. №Ф-8259-1532У зі сплати єдиного внеску в сумі 422 818,14 грн.;
- зобов`язати Головне управління ДПС в Одеській області прийняти рішення про списання безнадійної недоїмки зі сплати єдиного внеску в сумі 422 818,14 грн., яка виникла у фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 за період з 01.09.2014р. по 31.12.2017р.
Ухвалою суду від 31.10.2025р. задоволено заяву представника позивача про вжиття заходів забезпечення позову. Зупинено стягнення на підставі вимоги Головного управління ДПС в Одеській області про сплату боргу (недоїмки) від 05.08.2025р. №Ф- 8259-1532У зі сплати єдиного внеску в сумі 422 818,14 грн. 
12.01.2026р. ФОП ОСОБА_1 подав до суду першої інстанції заяву про забезпечення позову шляхом:
заборони Головному управлінню ДПС в Одеській області до дати набрання законної сили судовим рішенням у справі №420/36906/25, змінювати призначення (період оплати) здійснених ФОП ОСОБА_1 платежів та зараховувати сплачені ФОП ОСОБА_1 суми єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в рахунок сплати недоїмки, штрафів та пені, які виникли за попередні звітні періоди у порядку календарної черговості їх виникнення;
заборони Головному управлінню ДПС в Одеській області до дати набрання законної сили судовим рішенням у справі №420/36906/25 формувати ФОП ОСОБА_1 нові вимоги про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, яка виникла у період з 08.12.2014р. по 22.09.2025р.
Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 16 січня 2026 року відмовлено в задоволенні заяви позивача про забезпечення позову.
Не погоджуючись з вказаною ухвалою, фізична особа-підприємець ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на не повне з`ясування судом першої інстанції обставин справи, не правильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати ухвалу від 16.01.2026р. та задовольнити подану ним заяву про вжиття заходів забезпечення позову. 
В своїй скарзі апелянт зазначає, що незважаючи на оскарження ФОП ОСОБА_1 в судовому порядку вимоги Головного управління ДПС в Одеській області про сплату боргу (недоїмки) від 05.08.2025р. №Ф-8259-1532У в сумі 422 818,14 грн., відповідачем прийнято ще дві вимоги зі сплати єдиного внеску за один і той же період господарської діяльності, а саме: від 09.09.2025 року №Ф-8259-1532 на суму 422 424,26 грн. та від 09.10.2025р. №Ф-8259-1532 на суму 422 160,40 грн. Таким чином, на даний момент у справі №420/36906/25 оскаржуються три вимоги про сплату недоїмки з єдиного внеску, заборгованість по яким нарахована за один і той же період та сума боргу по усіх трьох вимогах є майже ідентичною. Саме вказані обставини і зумовили звернення до суду із заявою про вжиття заходів забезпечення позову, в тому числі шляхом заборони Головному управлінню ДПС в Одеській області до дати набрання законної сили судовим рішенням у справі №420/36906/25 формувати ФОП ОСОБА_1 нові вимоги про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, яка виникла у період з 20.10.2014р. року по 01.10.2025р. Однак, відмовляючи у задоволенні заяви позивача про забезпечення позову, суд першої інстанції не навів жодних обґрунтованих підстав, у зв`язку з якими він прийняв таке рішення.
Апелянт стверджує, що з оскаржуваної ухвали суду першої інстанції вбачається, що суд формально підійшов до вирішення питання про забезпечення позову та взагалі не досліджував обставин, з якими ФОП ОСОБА_1 пов`язував необхідність вжиття таких заходів, обмежившись лише висновком про те, що захід забезпечення позову не стосується предмета спору і не є спімірним із заявленими позовними вимогами. Судом не надано належної правової оцінки посиланням позивача на те, що чинним законодавством, яким врегульовано порядок сплати єдиного внеску, а також порядок стягнення заборгованості (недоїмки) зі сплати єдиного внеску, фактично не врегульовано належним чином питання прийняття контролюючим органом нових вимог за аналогічні звітні періоди, що фактично надає Головному управлінню ДПС в Одеській області нічим необмежене право кожного місяця приймати нові вимоги про сплату заборгованості за аналогічні звітні періоди попри оскарження попередніх вимог у судовому порядку. При цьому, кожна з вимог про сплату недоїмки з єдиного внеску є виконавчим документом і, у випадку неоскарження її, може бути звернута до виконання шляхом подання до ДВС. При цьому, прийняття нової вимоги контролюючим органом не відміняє і не скасовує попередню вимогу, що спричиняє існування декількох виконавчих документів про стягнення боргу за один і той же період. Вимога про сплату боргу (недоїмки) відкликається лише у чітко передбачених випадках, до яких формування нової вимоги органом ДПС не відноситься.
Апелянт просить суд апеляційної інстанції врахувати, що у заяві про забезпечення позову позивачем повідомлялось, що відповідач за рахунок сум ЄСВ, які сплачуються ФОП ОСОБА_1 в поточному звітному періоді, погашає заборгованість по ЄСВ, яка виникла у період з 2014 року, яка є спірною і оскаржується у даній справі, що призводить до часткового зменшення суми заборгованості по ЄСВ, яка вказана у вимозі, і спричиняє прийняття ДПС майже кожного місяця нової вимоги про сплату ЄСВ на суму, що зменшується. Тобто, захід забезпечення позову, про вжиття якого просив ФОП ОСОБА_1 , має пряме відношення до предмета спору у справі, адже спрямований на те, щоб заборонити контролюючому органу на час розгляду спору приймати нові вимоги про сплату недоїмки за спірний період. Позивачем повідомлялось, що невжиття заходів забезпечення позову зробить неможливим і неефективним захист порушених прав позивача, адже кожна з вимог, прийнятих відповідачем, є виконавчим документом, а тому скасування однієї вимоги не відновить прав позивача за наявності інших вимог. В той же час, збільшити або зменшити позовні вимоги, або змінити предмет чи підстави позову позивач наділений лише до моменту закриття підготовчого судового засідання. Отже, якщо під час судового розгляду Головне управління ДПС в Одеській області прийме нову вимогу, позивач змушений буде звертатись до суду з новою позовною заявою, знову нести витрати на професійну правничу допомогу. У такому разі втрачається суть судового захисту порушених прав особи.
Справа призначена до розгляду у порядку письмового провадження у відповідності до п.1 ч.1 ст.311 КАС України.
Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах доводів і вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного:
Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Одним з механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту є передбачений національним законодавством України інститут вжиття заходів до забезпечення позову. 
Частинами 1, 2 статті 150 КАС України передбачено, що суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.
Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо: 1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або 2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.
Подання позову, а також відкриття провадження в адміністративній справі не зупиняють дію оскаржуваного рішення суб`єкта владних повноважень, якщо суд не застосував відповідні заходи забезпечення позову (ч.4 ст.150 КАС України).
Відповідно до ч.1 ст.151 КАС України позов може бути забезпечено: 1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку відповідача вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.
Отже, забезпечення позову - це вжиття судом, у провадженні якого перебуває справа або до якого має бути поданий позов, до прийняття у справі судового рішення по суті заходів щодо створення можливості реального виконання у майбутньому рішення суду, якщо його буде прийнято на користь позивача.
Водночас, заходи забезпечення мають бути вжиті лише в межах позовних вимог та бути адекватними та співмірними з позовними вимогами. 
Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.
Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з майновими наслідками заборони відповідачеві вчиняти певні дії.
Подібні за змістом висновки були висловлені Верховним Судом, зокрема, у постанові від 21.11.2018р. у справі №826/8556/17 та в подальшому підтримані у постановах від 01.06.2022р. у справі №580/5656/21, від 18.05.2023р. у справі №500/4200/22, від 21.02.2024р. у справі №420/11311/23.
При вирішенні питання про вжиття заходів забезпечення позову суд повинен здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності їх вжиття з урахуванням: розумності, обґрунтованості та адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову та його предметом; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду у разі невжиття заходів забезпечення позову; запобігання порушенню охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками судового процесу, у разі вжиття заходів забезпечення позову.
Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, перевіряє чи існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання рішення суду в майбутньому. Основним завданням процесуальних норм, які регламентують вжиття судом заходів забезпечення позову, є досягнення балансу між правом позивача на захист свого порушеного права та правом відповідача заперечувати проти адресованих йому вимог у будь-який дозволений законом спосіб.
Предметом спору у даній справі є оскарження ФОП ОСОБА_1 вимоги Головного управління ДПС в Одеській області про сплату боргу (недоїмки) від 05.08.2025р. №Ф-8259-1532У зі сплати єдиного внеску в сумі 422 818,14 грн. 
Обґрунтовуючи вимоги поданого позову позивач посилається на те, що в силу положень п. 9-4 Прикінцевих і перехідних положень Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», у період з 2014 року по 2020 рік позивач звільнявся від сплати єдиного внеску, оскільки перебував на обліку як ФОП на території проведення АТО, а також у зв`язку з тим, що недоїмка, що виникла у платників єдиного внеску, які перебувають на обліку в органах доходів і зборів, розташованих на території населених пунктів, визначених переліком, зазначеним у статті 2 Закону №1669-VII, де проводилася антитерористична, операція визнається безнадійною та підлягає списанню в порядку, передбаченому Податковим кодексом України для списання безнадійного податкового боргу.
Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 31.10.2025р. задоволено заяву представника позивача про вжиття заходів забезпечення позову. Зупинено стягнення на підставі вимоги Головного управління ДПС в Одеській області про сплату боргу (недоїмки) від 05.08.2025р. №Ф- 8259-1532У зі сплати єдиного внеску в сумі 422 818,14 грн. 
В поданій 12.01.2026р. до суду першої інстанції заяві про забезпечення позову ФОП ОСОБА_1 посилається на те, що під час розгляду Одеським окружним адміністративним судом вже цієї справи, Головним управлінням ДПС в Одеській області було сформовано ще дві вимоги про сплату недоїмки з ЄСВ за аналогічні періоди, а саме: від 09.09.2025 року №Ф-8259-1532 на суму 422 424,26 грн. та від 09.10.2025р. №Ф-8259-1532 на суму 422 160,40 грн. Тобто, відповідач, будучи обізнаним про наявність судового спору, продовжує зловживати своїми правами та майже щомісяця надсилає ФОП ОСОБА_1 нову вимогу про сплату боргу (недоїмки) з ЄСВ на майже ідентичні грошові суми і за аналогічні періоди, які є спірними в даному випадку. Такими діями контролюючий орган порушує права позивача, оскільки створює умови для подання ним до суду нових позовів, а в протилежному випадку – для вчинення дій щодо примусового стягнення сум, визначених у вимогах.
За наведених обставин, ФОП ОСОБА_1 вважає, що наявні правові підстави для забезпечення позову шляхом: заборони Головному управлінню ДПС в Одеській області до дати набрання законної сили судовим рішенням у справі №420/36906/25, змінювати призначення (період оплати) здійснених ФОП ОСОБА_1 платежів та зараховувати сплачені ФОП ОСОБА_1 суми єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в рахунок сплати недоїмки, штрафів та пені, які виникли за попередні звітні періоди у порядку календарної черговості їх виникнення; заборони Головному управлінню ДПС в Одеській області до дати набрання законної сили судовим рішенням у справі №420/36906/25 формувати ФОП ОСОБА_1 нові вимоги про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, яка виникла у період з 08.12.2014р. по 22.09.2025р.
Відмовляючи в задоволенні заяви позивача про забезпечення позову суд першої інстанції виходив з того, що обраний позивачем спосіб забезпечення позову не є співмірним із заявленими позовними вимогами, оскільки взагалі не стосується предмету спору та предмету доказування у справі №420/36906/25. 
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову в задоволенні заяви ФОП ОСОБА_1 про забезпечення позову, оскільки всі доводи заявника зводяться до можливих у майбутньому порушень його прав, тобто фактично до припущень. 
У постанові від 08 червня 2023 року у справі №160/1140/23 Верховний Суд звернув увагу, що можливі у майбутньому порушення прав позивача, які ще не настали взагалі, і невідомо, чи настануть у подальшому, не є самостійною і достатньою підставою для застосування заходів забезпечення позову.
В той же час, можливе настання негативних наслідків не є беззаперечним доказом для вжиття заходів забезпечення адміністративного позову. Суд здійснює захист реально порушених прав, а не тих, які ймовірно може бути порушено у майбутньому, про що зазначено у постанові Верховного Суду від 06 лютого 2019 року у справі №826/13306/18.
Більше того, колегія суддів звертає увагу на те, що за положеннями статті 151 КАС України, позов може бути забезпечено, зокрема, забороною відповідачу вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору.
Аналіз положень КАС України дає підстави для висновку, що заходи до забезпечення позову можуть бути вжиті судом лише в межах предмета позову.
В даному випадку у межах предмету позову судом вжито заходи забезпечення позову. Як вже зазначалося, ухвалою від 31.10.2025р. зупинено стягнення на підставі вимоги Головного управління ДПС в Одеській області про сплату боргу (недоїмки) від 05.08.2025р. №Ф- 8259-1532У зі сплати єдиного внеску в сумі 422 818,14 грн.
Із заявою про забезпечення позову шляхом зупинення стягнення на підставі вимог Головного управління ДПС в Одеській області про сплату боргу (недоїмки) від 09.09.2025 року №Ф-8259-1532 на суму 422 424,26 грн. та від 09.10.2025р. №Ф-8259-1532 на суму 422 160,40 грн., про скасування яких ФОП ОСОБА_1 просив у поданій до суду першої інстанції заяві про збільшення позовних вимог, позивач до суду не звертався. 
Натомість, апелянт фактично просить заборонити Головному управлінню ДПС в Одеській області здійснювати реалізацію його прав, як контролюючого органу, у сфері забезпечення сплати платниками податків боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.
В контексті наведеного, колегія суддів зауважує на тому, що заявлені у заяві вимоги про вжиття заходів забезпечення позову виходять за межі предмету спору та не є співмірними з позовними вимогами.
Доводи апеляційної скарги позивача не спростовують висновків суду про відмову в задоволенні його заяви, а тому підстав для задоволення скарги та скасування ухвали суду першої інстанції від 16.01.2026р. колегія суддів не вбачає. 
Оскільки судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та постановлено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому, відповідно до ст.316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін. 

Керуючись ст.ст. 308, 311, п.1 ч.1 ст.315, ст.ст. 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 залишити без задоволення, ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 16 січня 2026 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя-доповідач 		А.В. Бойко	
Судді	  	І.І. Тарновецький   О.А. Шевчук