Справа № 489/2454/26 
Провадження № 1-кп/489/643/26

Інгульський районний суд міста Миколаєва
Вирок
іменем України
16 квітня 2026 року місто Миколаїв
Інгульський районний суд міста Миколаєва у складі головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Миколаєві кримінальне провадження №12026152040000146 від 10.02.2026 за обвинуваченням 
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Першотравневе Снігурівського району Миколаївської області, громадянина України, з професійно-технічною освітою, не працюючого, не одруженого, не маючого на утриманні неповнолітніх дітей, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 та проживаючого по АДРЕСА_2 , раніше не судимого, 
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України,
з участю прокурора ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_3 , потерпілого ОСОБА_5 ,
встановив:
Старший лейтенант поліції ОСОБА_5 , будучи працівником правоохоронного органу та виконуючи свої службові обов`язки відповідно до статей 23, 30, 45 Закону України «Про Національну поліцію», займаючи посаду інспектора роти 1 батальйону 1 УПП в Миколаївській області, відповідно до розстановки сил та засобів УПП в Миколаївській області ДПП, будучи одягненим в однострій поліцейських з розміщеними на ньому відповідними знаками розрізнення та спеціальним жетоном, на службовому автомобілі, обладнаному спеціальними світловими пристроями, з нанесеними кольорографічними схемами (смугами, написами, емблемами), що містять ознаки належності, найменування поліції, марки «Хюндай і30», з н.з. НОМЕР_1 на синьому фоні з емблемою Національної поліції України, здійснював 10.02.2026 разом з поліцейським, заступником командира взводу 1 батальйону 1 УПП в Миколаївській області старшим лейтенантом поліції ОСОБА_6 , патрулювання на території Інгульського району міста Миколаєва Миколаївської області з позивним «Корвет-0351».
10.02.2026 близько 00:50 год працівники УПП в Миколаївській області ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , перебуваючи біля будинку №10 по вул. Миколаївській в м. Миколаєві, виконуючи свої службові обов`язки, відповідно до ст. 32 Закону України «Про Національну поліцію» зупинили за порушення комендантської години у громадському місці ОСОБА_3 , з метою проведення перевірки його документів. Однак, останній, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, на законну вимогу працівників поліції пред`явити документи, не реагував, поводив себе зухвало та нахабно, виражався у грубій формі в бік поліцейських, категорично відмовився надавати працівникам поліції документи, що посвідчують особу, та повідомляти свої особисті дані. Під час спілкування з працівниками поліції ОСОБА_3 , знаходячись у громадському місці у п`яному вигляді, поводив себе агресивно, висловлювався нецензурною лайкою в бік поліцейських, тим самим порушував громадський порядок та спокій громадян, за що передбачена адміністративна відповідальність.
Після того працівниками поліції було прийнято рішення затримати ОСОБА_3 у порядку ст. 261 КУпАП та доставити його до відділення поліції № 2 Миколаївського РУП ГУНП в Миколаївській області, розташованого за адресою: м. Миколаїв, вул. 12-а Повздовжня, 42-А, з метою встановлення особи та складання відносно нього адміністративних матеріалів за скоєння адміністративних правопорушень, передбачених статтями ст. 173, 178 ч. 1 та 185 КУпАП.
10.02.2026 близько 02:10 год ОСОБА_3 , перебуваючи у приймальному приміщенні відділення поліції № 2 Миколаївського РУП ГУНП в Миколаївській області по вул. 12-а Повздовжня, № 42-А, м. Миколаєва, під час складання адміністративних матеріалів, реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на заподіяння тілесних ушкоджень працівнику правоохоронного органу під час виконання ним службових обов`язків, достовірно знаючи про те, що ОСОБА_5 є працівником правоохоронного органу - працівником патрульної поліції, який виконує покладені на нього повноваження, передбачені Законом та при цьому був одягнений у формений одяг (однострій) з відповідними знаками розрізнення, свідомо ігноруючи цей факт, діючи умисно, з мотивів явної неповаги до нормальної роботи правоохоронних органів та їх авторитету, з метою невиконання наполегливих, неодноразово повторених законних вимог працівників поліції про припинення неправомірних дій, наніс один удар головою в область обличчя ОСОБА_5 , від чого останній впав на підлогу.
Внаслідок протиправних дій ОСОБА_3 потерпілому ОСОБА_5 були заподіяні тілесні ушкодження у вигляді забою м`яких тканин верхньої та нижньої губи зліва, потиличної ділянки голови справа, крововиливів слизової оболонки верхньої та нижньої губи та рани слизової оболонки верхньої губи зліва, які за ступенем тяжкості відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.
Таким чином, судом в межах судового розгляду, визначених ст. 337 КПК України, встановлено, що обвинувачений ОСОБА_3 своїми умисними діями вчинив умисне заподіяння працівникові правоохоронного органу легких тілесних ушкоджень у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків, тобто скоїв кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 345 КК України.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у пред`явленому обвинуваченні визнав повністю та підтвердив обставини вчиненого кримінального правопорушення, вказані в обвинувальному акті, зокрема, що дійсно 10.02.2026 близько 00:00 год він, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, був зупинений поліцейськими по вул. Миколаївській в м. Миколаєві. Вимогу працівників поліції пред`явити документи він не виконав, виражався нецензурною лайкою на їх адресу, після чого був доставлений працівниками поліції до ВП № 2 Миколаївського РУП ГУНП в Миколаївській області для встановлення особи та складання документів про адміністративні правопорушення, де близько 02:10 год наніс удар головою в область обличчя поліцейському ОСОБА_5 . У вчиненому розкаявся, засудив свої дії, шкодує з приводу вчиненого, попросив вибачення у потерпілого та запевнив суд, що став на шлях виправлення. Також вказав, що в момент вчинення кримінального правопорушення перебував в стані алкогольного сп`яніння, оскільки вжив близько 200 г горілки та пляшку алкогольного пива.
Крім власного визнання обвинуваченим своєї вини, його винуватість у скоєному підтверджується також іншими дослідженими у судовому засіданні доказами в їх сукупності. 
Потерпілий ОСОБА_5 надав суду показання про те, що з 2017 року перебуває на посаді інспектора УПП в Миколаївській області. 10.02.2026 близько 00:50 год він разом з поліцейським ОСОБА_6 перебували на чергуванні та на службовому автомобілі у поліцейському однострої несли службу з охорони громадського порядку та забезпечення безпеки дорожнього руху в Інгульському районі міста Миколаєва, де біля будинку №10 по вул. Миколаївській зупинили за порушення комендантської години обвинуваченого ОСОБА_3 з метою проведення перевірки його документів. Однак останній, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, на законну вимогу працівників поліції пред`явити документи не реагував, поводив себе зухвало та нахабно, виражався у грубій формі в їх бік та в категоричний формі відмовився надати документи, що посвідчують особу, порушував громадський порядок та спокій громадян. Після того він разом з поліцейським ОСОБА_6 затримали ОСОБА_3 в порядку ст. 261 КУпАП, одягли на нього кайданки та доставили до ВП № 2 Миколаївського РУП ГУНП в Миколаївській області з метою встановлення особи та складання відносно нього адміністративних матеріалів за статтями ст. 173, 178 ч. 1 та 185 КУпАП. Перебуваючи у приймальному приміщенні ВП № 2 Миколаївського РУП ГУНП в Миколаївській області, 10.02.2026 близько 02:10 год ОСОБА_3 наніс йому удар головою в область обличчя, від чого він упав та вдарився головою об підлогу та отримав тілесні ушкодження на обличчі та голові, з якими звернувся до закладу охорони здоров`я. На даний час він жодних претензій до обвинуваченого не має, оскільки останній вибачився перед ним. Вважав можливим призначити йому покарання, не пов`язане з реальним позбавленням волі.
Із протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 10.02.2026 вбачається, що ОСОБА_5 звернувся із повідомленням про те, що 10.02.2026 близько 02:05 год під час виконання ним службових обов`язків в приміщенні ВП №2 Миколаївського РУП ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_3 умисно наніс йому тілесні ушкодження.
Із протоколу затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину, від 10.02.2026 слідує, що 10.02.2026 о 04:55 год в порядку ст. 208 КПК України був затриманий ОСОБА_3 за підозрою у заподіянні тілесних ушкоджень поліцейському ОСОБА_5 .
Згідно з висновком експерта №64 від 23.02.2026, у ОСОБА_7 виявлені тілесні пошкодження у вигляді забою м`яких тканин верхньої та нижньої губи зліва, потиличної ділянки голови справа, крововиливів слизової оболонки верхньої та нижньої губи та рани слизової оболонки верхньої губи зліва. Дані тілесні ушкодження могли утворитися внаслідок не менш ніж 2 ударних дій тупими твердими предметами з обмеженою контактуючою поверхнею, якими могли бути руки, ноги та інші предмети, з давністю їх утворення до доби до часу огляду. За ступенем тяжкості дані тілесні пошкодження відносяться до легких тілесних пошкоджень (кожне). При нанесенні тілесних ушкоджень потерпілий міг бути звернений передньою поверхнею тіла до нападника (нападників). Тілесне пошкодження у вигляді забою м`яких тканин потиличної ділянки голови справа могло утворитися при падінні тіла з положення стоячи на площину як з приданням тілу прискорення, так і без нього.
Відповідно до протоколу про адміністративне затримання № 101553 від 10.02.2026, о 0:55 год вказаного дня інспектором УПП в Миколаївській області ОСОБА_5 був затриманий та доставлений до ВП № 2 МРУП ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_3 у зв`язку із вчиненням адміністративних правопорушень, передбачених статтями 173, 185 та 178 ч. 1 КУпАП, та з метою встановлення його особи.
З протоколів про адміністративне правопорушення серії ВАБ 201979 від 10.02.2026, ВАБ 201978 від 10.02.2026 та ВАБ 201976 від 10.02.2026 слідує, що в приміщенні ВП № 2 МРУП ГУНП в Миколаївській області 10.02.2026 відносно ОСОБА_3 були складені протоколи за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених статтями 173, 185 та 178 ч. 1 КУпАП, і постановою ЕГА № 1971012 від 10.02.2026 на нього накладено адміністративне стягнення за ч. 1 ст. 178 КУпАП у виді 51 грн штрафу.
Відповідно до витягу з наказу № 947 о/с від 04.12.2019, сержанта поліції ОСОБА_5 (0174406) призначено інспектором взводу № 1 роти № 1 батальйону № 1 Управління патрульної поліції в Миколаївській області.
Згідно з витягом з наказу № 1176 о/с від 12.09.2022, старшого лейтенанта поліції ОСОБА_6 (0174418) призначено заступником командира взводу № 1 роти № 1 батальйону № 1 Управління патрульної поліції в Миколаївській області.
Відповідно до витягу з наказу № 2073 о/с від 03.12.2025, на старшого лейтенанта поліції, заступника командира взводу № 1 роти № 1 батальйону № 1 Управління патрульної поліції в Миколаївській області ОСОБА_6 (0174418) покладено тимчасове виконання обов`язків командира взводу № 1 роти № 1 батальйону № 1 Управління патрульної поліції в Миколаївській області.
З посадової інструкції інспектора УПП в Миколаївській області вбачається, що основними завданнями інспектора, зокрема є: реагування на повідомлення про правопорушення, а також самостійне виявлення правопорушень під час патрулювання та в інших випадках (п. 2.1.3); розгляд справ про адміністративні правопорушення, застосування заходів адміністративного впливу до правопорушників у випадку та спосіб, які передбачені законодавством (п. 2.1.6).
Із журналу № 51 реєстрації інструктажів з питань дотримання заходів безпеки при поводженні зі зброєю, розстановки сил та засобів батальйону № 1 УПП в Миколаївській області ДПП 09.02.2026 (нічна зміна з 20:00-08:00) та книги нарядів № 1197 слідує, що поліцейські УПП в Миколаївській області ОСОБА_6 та ОСОБА_5 перебували на чергуванні з 20:00 год 09.02.2026 до 08:00 год 10.02.2026.
Згідно з протоколом огляду предмету від 17.02.2026 та додатком до нього, слідчим був оглянутий оптичний диск DVD-R, на якому знаходяться відеозаписи з нагрудних камер поліцейських УПП в Миколаївській області. При відтворенні двох відеофайлів за 10.02.2026 встановлено, що на них зафіксовані поліцейські УПП ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , які 10.02.2026 близько 00:50 год в м. Миколаєві виявили невідомого чоловіка, який в подальшому назвався ОСОБА_3 . В ході спілкування останній перебував з ознаками алкогольного сп`яніння, нецензурно висловлювався на поліцейських. Після того на ОСОБА_3 було одягнуто кайданки та доставлено до приміщення ВП №2 Миколаївського РУП ГУНП в Миколаївській області для встановлення особи та складення адміністративних матеріалів. В приміщенні відділу поліції ОСОБА_3 завдав удар головою в область обличчя ОСОБА_5 , який після удару впав на підлогу. 
Відповідно до протоколу огляду предмету від 10.02.2026, слідчий провів огляд оптичного диску DVD-R, на якому знаходяться відеозаписи з камер відеоспостереження з приміщення ВП №2 Миколаївського РУП ГУНП в Миколаївській області. При перегляді вказаних відеофайлів зазначена дата 02-10-2026. На вказаних відеозаписах зафіксовано приймальне приміщення ВП №2 Миколаївського РУП ГУНП в Миколаївській області, де знаходяться поліцейські ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , які спілкувалися з ОСОБА_3 . При позначці часу 02:10:08 ОСОБА_3 здійснив рух в сторону поліцейського, спрямований на нанесення удару головою, внаслідок чого поліцейський ОСОБА_5 впав на підлогу.
Із журналу № 216 обліку доставлених, відвідувачів та запрошених до ВП № 2 Миколаївського РУП ГУНП в Миколаївській області вбачається, що 10.02.2026 о 01:05 год був доставлений ОСОБА_3 .
Згідно з висновком службового розслідування УПП в Миколаївській області ДПП від 24.02.2026, застосування поліцейськими ОСОБА_5 та ОСОБА_6 фізичної сили та спеціального засобу щодо ОСОБА_3 здійснювалося з метою припинення правопорушення та забезпечення безпеки працівників поліції.
Із протоколу слідчого експерименту від 24.02.2026 за участю ОСОБА_3 слідує, що останній у присутності двох понятих на місці показав та розказав обставини нанесення тілесних ушкоджень поліцейському ОСОБА_5 в приймальному приміщенні ВП № 2 Миколаївського РУП ГУНП в Миколаївській області.
Згідно з постановою Інгульського районного суду міста Миколаєва від 04.03.2026 у справі № 489/1078/26, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених статтями 173 та 185 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 136 грн за фактом подій, що відбувались 10.02.2026 о 00:55 год в м. Миколаєві по вул. Миколаївській, 10, який ним був повністю сплачений, що підтверджується світлокопіями квитанцій від 06.03.2026.
Таким чином, оцінивши кожний доказ з точку зору належності, допустимості та достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд дійшов висновку, що винуватість ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення доведена поза розумним сумнівом та його дії правильно кваліфіковані за ч. 2 ст. 345 КК України, оскільки він своїми умисними діями заподіяв працівнику правоохоронного органу легкі тілесні ушкодження у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків.
При призначенні покарання суд відповідно до ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, а також обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Так, обвинувачений вчинив кримінальне правопорушення, яке відносяться до нетяжких злочинів, характеризується посередньо, лікування у лікарів психіатра та нарколога не проходив, раніше не судимий.
До обставин, які відповідно до ст. 66 КК України пом`якшують покарання ОСОБА_3 , суд відносить вказане в обвинувальному акті щире каяття, яке полягає у тому, що він повністю та беззастережно визнав свою вину у скоєному, засудив свої дії та висловив намір змінити свою поведінку, негативно відноситься до свого діяння та попросив вибачення у потерпілого.
Обставиною, яка згідно зі ст. 67 КК України обтяжує покарання ОСОБА_3 , суд визнає вчинення кримінального правопорушення особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння, наявність якої встановлена показаннями обвинуваченого про те, що останній перед вчиненням кримінального правопорушення вживав алкогольні напої, від чого перебував у стані сп`яніння.
При цьому, можливість встановлення стану сп`яніння вказаними доказами ґрунтується на висновках Касаційного кримінального суду Верховного Суду, викладених у постанові від 11.02.2020 у справі № 643/20474/15-к, згідно з якими «обґрунтовуючи свій висновок про визнання обставиною, що обтяжує покарання, вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння, місцевий суд послався на показання потерпілої, яка будучи попереджена про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих показань, чітко зазначала про те, що коли ОСОБА_1 відкрив двері квартири він був з явними ознаками алкогольного сп`яніння. Підстав сумніватися в правдивості й достовірності показань потерпілої у місцевого суду не було, з чим погоджується і Верховний Суд. Оцінивши показання потерпілої в цій частині, відповідно до ст. 94 КПК, місцевий суд дійшов обґрунтованого висновку про вчинення ОСОБА_1 інкримінованого йому злочину у стані алкогольного сп`яніння і правильно визнав цю обставину такою, що обтяжує його покарання. Верховний Суд наголошує, що норми кримінального процесуального законодавства не передбачають, необхідності доведення факту перебування особи у стані алкогольного сп`яніння якимось певним видом доказів. Зазначені обставини підлягають доказуванню і оцінці, виходячи з положень статей 84, 92, 94 КПК. Тому доводи засудженого про те, факт перебування його у стані алкогольного сп`яніння повинен підтверджуватися виключно на підставі висновків відповідного експерта, або іншими документами, які матеріали кримінального провадження не містять, не ґрунтуються на положеннях процесуального закону».
З урахуванням обставин вчиненого кримінального правопорушення, особи обвинуваченого, який раніше не судимий, характеризується посередньо, працює неофіційно, засудив свої дії, наявності обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, а також ураховуючи позицію державного обвинувача та потерпілого, які вважали можливим призначити обвинуваченому покарання у виді обмеження волі з можливістю звільнення від його відбування випробуванням, суд, реалізуючи принцип законності, справедливості та індивідуалізації покарання, дійшов висновку про необхідність призначення обвинуваченому покарання у виді обмеження волі в межах санкції ч. 2 ст. 345 України та можливість звільнення його на підставі ст. 75 КК України від відбування призначеного покарання з випробуванням, з покладанням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України. Вказані вид та міра покарання, на переконання суду, є необхідними й достатніми для його виправлення і попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.
При цьому, висновки суду про можливість звільнення обвинуваченого від відбування покарання у виді обмеження волі з випробуванням ґрунтуються, серед іншого, також з урахуванням думки потерпілого, який просив призначити ОСОБА_3 покарання без ізоляції від суспільства.
Зазначена позиція суду щодо врахування думки потерпілого при призначенні обвинуваченому покарання узгоджується з висновками, викладеними у постанові об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 19.04.2021 у справі № 641/5714/19, згідно з якими «апеляційний суд, призначаючи ОСОБА_1 покарання у виді позбавлення волі саме у розмірі 3 роки 6 місяців, своє рішення належним чином не вмотивував та при цьому не врахував всі обставини кримінального провадження у їх сукупності, у тому числі думку потерпілого, якому відшкодовано матеріальну та моральну шкоду в повному обсязі і який просив не позбавляти волі обвинуваченого, та дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, офіційно працевлаштований і має за місцем роботи виключно позитивні характеристики».
Також право суду призначати покарання на власний розсуд підтверджується висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 29.10.2020 у справі №487/5034/18, згідно з якими «поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо. Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини, який у своїх рішеннях (зокрема й у справі «Довженко проти України») зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо».
Крім того, відповідно до висновків, викладених у постанові Касаційного кримінального суду від 17.04.2018 у справі № 298/95/16-к, «більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів. Таким чином, у частині другій статті 65 КК встановлено презумпцію призначення більш м`якого покарання, якщо не доведено, що воно не є достатнім для досягнення мети покарання. Суд вважає, що такий же принцип застосовується і при вирішенні питання про порядок відбування покарання, зокрема, про можливість звільнення від відбування покарання з випробуванням. Обов`язок доведення того, що менш суворий вид покарання або порядок його відбування є недостатнім, покладається на сторону обвинувачення. Натомість прокурор у касаційній скарзі не навів переконливих доводів того, що застосування апеляційним судом статті 75 КК є неправомірним та недостатнім для забезпечення мети покарання».
При цьому, за обставин даної справи, прокурором не доведено з відповідним обґрунтуванням неможливість застосування відносно обвинуваченого звільнення від відбування покарання з випробуванням та що таке звільнення буде недостатнім для його виправлення і попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень. Навпаки, прокурор також, ґрунтовно володіючи обставинами справи та враховуючи відомості щодо особи обвинуваченого, вважав можливим застосувати щодо нього ст. 75 КК України, не призначаючи реального покарання, з чим власне і погоджується суд, навівши вище обґрунтування щодо можливості звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням.
Визначаючи тривалість строку випробовування, суд, окрім тяжкості кримінального правопорушення, головним чином враховує особу обвинуваченого, який працює неофіційно, характеризується посередньо, раніше не судимий, повністю визнав свою вину, щиро розкаявся у вчиненому, попросив вибачення у потерпілого, а також той факт, що в Україні введений воєнний стан, що покладає на жителів держави додаткові обмеження, тому зазначені обставини, які зменшують суспільну небезпечність обвинуваченого, вказують на можливість встановлення однорічного іспитового строку для його виправлення.
Цивільний позов не заявлявся.
Долю речових доказів необхідно вирішити відповідно до ч. 9 ст. 100 КПК України.
Витрати на залучення експертів відсутні.
Заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувалися. 
Судом встановлено, що відносно ОСОБА_3 у даному кримінальному провадженні запобіжний захід не застосовувався та з урахуванням того, що суд дійшов висновку про можливість призначення йому покарання, не пов`язаного з ізоляцією від суспільства, тому відсутні підстави для застосування відносно нього запобіжного заходу до набрання вироком законної сили. 
Керуючись статтями 369-371, 373, 374, 376 КПК України, суд
ухвалив:
ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України, та призначити йому покарання у виді обмеження волі на строк два роки.
На підставі статей 75, 76 КК України засудженого ОСОБА_3 звільнити від відбування призначеного покарання з випробовуванням, якщо він протягом однорічного іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Іспитовий строк ОСОБА_3 обчислювати з дня ухвалення вироку, тобто з 16.04.2026.
На підставі ст. 72 КК України зарахувати ОСОБА_3 у строк покарання час попереднього ув`язнення - 10.02.2026 з розрахунку, що один день попереднього ув`язнення відповідає двом дням обмеження волі.
Речові докази: оптичні носії (DVD-R диски) з відеозаписами - залишити в матеріалах кримінального провадження.
Запобіжний захід ОСОБА_3 до набранням вироком законної сили не застосовувати.
Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Миколаївського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Інгульський районний суд міста Миколаєва протягом тридцяти днів з дня його проголошення. 
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. 
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копію вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надіслати учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.
Суддя ОСОБА_1