П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 квітня 2026 року 
м. Рівне

Справа № 569/25495/25
Провадження № 22-з/4815/52/26

Рівненський апеляційний суд у складі судді Шимківа С.С., розглянувши заявлений представником ОСОБА_1 – адвокатом Карповичем Андрієм Петровичем відвід колегії суддів Рівненського апеляційного суду Ковальчук Н.М., Гордійчук С.О., Хилевича С.В. від розгляду апеляційної скарги Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Рівненської області на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 23 січня 2026 року у складі судді Гордійчук І.О., -

в с т а н о в и в:

На розгляді в Рівненському апеляційному суді перебуває справа № 569/25495/25 за позовом  ОСОБА_1 до Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Рівненської області про відшкодування моральної шкоди за апеляційною скаргою Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Рівненської області на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 23 січня 2026 року.
Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26.02.2026 року для розгляду цієї апеляційної скарги визначено колегію суддів у складі головуючого судді Ковальчук Н.М., суддів Гордійчук С. О. та Хилевича С. В. 
Ухвалами Рівненського апеляційного суду від 17 березня 2026 року відкрито провадження у справі за апеляційною скаргою Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Рівненської області  на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 23 січня 2026 року та призначено її до розгляду на 05 травня 2026 року на 14 годину 45 хвилин в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін за наявними у справі матеріалами.
До початку розгляду справи представник ОСОБА_1 – адвокат Карпович Андрій Петрович заявив відвід колегії суддів Рівненського апеляційного суду у складі суддів Ковальчук Н.М., Гордійчук С.О., Хилевича С.В. з тих міркувань, що колегія суддів прямо зацікавлена у результаті розгляду справи, а саме: колегією суддів при призначенні справи до розгляду порушено норми п. 5 ч. 1, ч. 2 ст. 365, ч. 1 ст. 367 ЦПК України. Пояснює, що відповідач додав до апеляційної скарги нові докази, які ним не подавались до суду першої інстанції (відповідь Вищої кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури від 13.02.2026 № 654 з переліком скарг поданих щодо адвоката Криворучко Л.С.; відповідь від Національної асоціації адвокатів України від 03.02.2026 № 243/0/2-26 що рішень КДКА якими було зупинено або припинено право адвоката Криворучко Л.С. на заняття адвокатською діяльністю, і які було визнано протиправними і скасовано у судовому порядку). 
Вважає, що колегія суддів протиправно, всупереч положенням цивільно-процесуального закону, яким врегульовано порядок вчинення підготовчих дій, після надходження апеляційної скарги до судді-доповідача, не вирішила питання щодо поважності причини неподання відповідачем зазначених вище доказів до суду першої інстанції; не надала часу позивачу ОСОБА_1 та її представнику адвокату Карповичу А.П. подати до суду письмові заперечення щодо поданих відповідачем до суду апеляційної інстанції доказів; не встановила абсолютну відсутність поважних причин неподання зазначених вище доказів до суду першої інстанції, натомість справу призначено до апеляційного розгляду з урахуванням недопустимих доказів, які подано відповідачем в порушення вимог ст.83 ЦПК України.
Стверджує, що колегія суддів свідомо проводить апеляційний розгляд справи на підставі та з урахуванням недопустимих доказів і свідомо бажає розглянути справу з урахуванням недопустимих доказів. 
Наголошує, що в даному випадку наявність прямої зацікавленості суду випливає не з припущень, а з процесуальних дій, які не мають жодного законного пояснення, адже суд не виконав імперативні вимоги ст.365 ЦПК України щодо оцінки причин неподання доказів; не забезпечив рівність сторін (ст. 129 Конституції України, ст. 6 Конвенції); допустив використання доказів, поданих з порушенням ст.83 ЦПК України; фактично сформував предмет доказування на користь однієї сторони, і це не є процесуальною помилкою, а є усвідомленим відхиленням від закону, яке кваліфікується як прояв відсутності незалежності та безсторонності судового органу.
Покликається на п. 3 ч. 1 ст. 36 ЦПК України, за яким суддя не може розглядати справу і підлягає відводу, якщо він прямо чи побічно заінтересований у результаті розгляду справи. 
Вимагає усунення колегії суддів Рівненського апеляційного суду у складі суддів Ковальчук Н.М., Гордійчук С.О., Хилевича С.В. від розгляду справи № 569/25495/25 з підстав, передбачених п. 3 ч. 1 ст. 36, ч.ч. 1, 2 ст. 39 ЦПК України, оскільки їх подальша участь у справі є несумісною з вимогами неупередженості, публічності та справедливого судового розгляду, гарантованими Конституцією України, ЦПК України та ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Ухвалою Рівненського апеляційного суду від 01 квітня 2026 року заявлений представником ОСОБА_1 – адвокатом Карповичем Андрієм Петровичем відвід колегії суддів Рівненського апеляційного суду у складі суддів Ковальчук Н.М., Гордійчук С.О., Хилевича С.В. у справі за апеляційною скаргою Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Рівненської області на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 23 січня 2026 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Рівненської області про відшкодування моральної шкоди визнано необґрунтованим, а справу передано на розгляд судді (суду), який не входить до складу суду, в порядку ч. 3 ст. 40 ЦПК України.
Керуючись ч. 8 ст. 40 ЦПК України суд вирішує питання про відвід без повідомлення учасників справи.
Підстави для відводу (самовідводу) судді визначені частиною першою статті 36 ЦПК України, якою встановлено, що суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо:
1) він є членом сім`ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім`ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу;
2) він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання або надавав стороні чи іншим учасникам справи правничу допомогу в цій чи іншій справі;
3) він прямо чи побічно заінтересований у результаті розгляду справи;
4) було порушено порядок визначення судді для розгляду справи;
5) є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді.
Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції", визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Згідно з підпунктами 1, 2 частини сьомої статті 56 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" суддя зобов`язаний справедливо, безсторонньо та своєчасно розглядати і вирішувати судові справи відповідно до закону з дотриманням засад і правил судочинства; дотримуватися правил суддівської етики, у тому числі виявляти та підтримувати високі стандарти поведінки у будь-якій діяльності з метою укріплення суспільної довіри до суду, забезпечення впевненості суспільства в чесності та непідкупності суддів.
Приймаючи присягу, суддя бере на себе зобов`язання, зокрема, безсторонньо, неупереджено та незалежно здійснювати правосуддя.
Підходи до встановлення наявності упередженості та безсторонності суддів викладені у рішеннях Європейського суду з прав людини, зокрема в рішенні у справі "Мироненко та Мартиненко проти України". У пунктах 66, 67 цього рішення вказано, що згідно з усталеною практикою Суду наявність безсторонності має визначатися, для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції, за допомогою суб`єктивного та об`єктивного критеріїв. За суб`єктивним критерієм оцінюється особисте переконання та поведінка конкретного судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у цій справі. Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності. У кожній окремій справі слід визначити, чи мають стосунки, що розглядаються, такі природу та ступінь, що свідчать про те, що суд не є безстороннім. Особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів протилежного.
Згідно з усталеною практикою Суду застосування одного із цих критеріїв (підходів) або обох залежить від конкретних обставин, пов`язаних зі спірною поведінкою судді.
Європейський суд з прав людини у рішенні від 3 травня 2007 року у справі "Бочан проти України" вказав, що Суд далі нагадує, що "безсторонність", в сенсі пункту 1 статті 6, має визначатися відповідно до суб`єктивного критерію, на підставі особистих переконань та поведінки конкретного судді у конкретній справі – тобто жоден із членів суду не має проявляти будь-якої особистої прихильності або упередження, та об`єктивного критерію – тобто чи були у судді достатні гарантії для того, щоб виключити будь-які легітимні сумніви з цього приводу.
У рішенні у справі "Білуха проти України" від 9 листопада 2006 року Європейський суд з прав людини зазначив, що стосовно суб`єктивного критерію особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів протилежного (пункт 50).
Суддя заявляє самовідвід від участі в розгляді справи в тому випадку, якщо для нього не є можливим винесення об`єктивного рішення у справі, або в тому випадку, коли у стороннього спостерігача могли б виникнути сумніви в неупередженості судді. Саме така позиція відображена у пункті 2.5 Бангалорських принципів поведінки суддів, схвалених резолюцією Економічної та Соціальної Ради ООН від 27 липня 2006 року № 2006/23, та статті 15 Кодексу суддівської етики, затвердженого ХІ черговим з`їздом суддів України 22 лютого 2013 року.
Статтею 15 Кодексу суддівської етики передбачено, що неупереджений розгляд справ є основним обов`язком судді. Суддя має право заявити самовідвід у випадках, передбачених процесуальним законодавством, у разі наявності упередженості щодо одного з учасників процесу, а також у випадку, якщо судді з його власних джерел стали відомі докази чи факти, які можуть вплинути на результат розгляду справи. Суддя не повинен зловживати правом на самовідвід. Суддя заявляє самовідвід від участі в розгляді справи у разі неможливості ухвалення ним об`єктивного рішення у справі.
Коментарем до Кодексу суддівської етики, затвердженим рішенням Ради суддів України від 4 лютого 2016 року № 1, роз`яснено, що відчуття упередженості – це формування у судді до тієї чи іншої людини, яка є учасником судового розгляду, власного ставлення, заснованого не на об`єктивному критерії, а на особистих симпатіях або антипатіях. Зловживання правом на самовідвід не допускається. У цьому контексті зловживання правом на самовідвід означає недобросовісне використання суддею незначного приводу для того, щоб уникнути розгляду справи. За змістом коментованої статті заявлення суддею самовідводу є допустимим лише у разі неможливості ухвалення суддею об`єктивного рішення у справі.
Поняття "інші обставини, які викликають сумнів у його упередженості" є оціночним тлумаченням, використання якого залежить від правосвідомості особи, яка його застосовує.
Для того, щоб вирішити, чи є у конкретній справі правомірні підстави сумніватись у неупередженості судді, необхідно взяти до уваги й думку скаржника, яка при цьому не повинна мати вирішального значення.
Згідно зі статтею 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Частиною другою зазначеної статті встановлено, що суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.
Право учасника справи на відвід судді є однією із гарантій права на справедливий суд. Проте право на відвід не є абсолютним. В інакшому випадку воно перетвориться у свавільне обрання суддів для розгляду справи та спосіб процесуального зловживання, що суперечитиме інтересам інших учасників справи та суспільним інтересам загалом. Відвід має бути обґрунтований посиланням на факти, які вказують на залежність, упередженість або необ`єктивність судді щодо сторін чи будь-кого з них. Лише за таких обставин відвід буде правомірним і убезпечить сторони від залежного, упередженого або необ`єктивного суду.
Частиною четвертою статті 36 ЦПК України передбачено, що незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу.
Наведені представником ОСОБА_1 – адвокатом Карповичем Андрієм Петровичем покликання на підтвердження своїх сумнівів у неупередженості та безсторонності суддів Рівненського апеляційного суду Ковальчук Н.М., Гордійчук С.О. та Хилевича С.В. та їх прямій зацікавленості у результаті розгляду справи, не є передбаченими ст.ст. 36, 37 ЦПК України підставами для відводу суддів, а відтак заявлений ним відвід слід визнати необґрунтованим та відмовити у його задоволенні.
Керуючись ст.ст. 36, 40, 41 ЦПК України, Рівненський апеляційний суд, -

у х в а л и в:

У задоволенні заяви представника ОСОБА_1 – адвоката Карповича Андрія Петровича про відвід колегії суддів Рівненського апеляційного суду у складі суддів Ковальчук Н.М., Гордійчук С.О., Хилевича С.В. відмовити.

Суддя
Рівненського апеляційного суду   С.С. Шимків