КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  	

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
27 лютого 2026 року справа № 320/39069/24
Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кушнової А.О., розглянув у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про визнання протиправними дій, скасування постанови
Суть спору: у січні 2024 року до Київського окружного адміністративного суду через підсистему «Електронний суд» звернулась ОСОБА_1 з позовом до Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), в якому позивач просить суд:
- визнати неправомірними дії головного державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції (м. Київ) Савчука Костянтина Петровича щодо винесення постанови про стягнення виконавчого збору у розмірі 6 669,04 дол. США. від 14.12.2023 в межах виконавчого провадження № 56756434;
- визнати протиправною та скасувати постанову Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції (м. Київ) Савчука Костянтина Петровича про стягнення виконавчого збору у розмірі 6 669,04 дол. США від 14.12.2023, винесену в межах виконавчого провадження №56756434.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 14.12.2023 головним державним виконавцем Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції (м. Київ) Савчуком К.П. винесено постанову про стягнення виконавчого збору у розмірі 6 669,04 доларів США.
Позивач зазначає, вважає дії відповідача щодо винесення спірної постанови незаконними та протиправними, такими, що створюють умови для стягнення з боржника суми виконавчого збору без реального виконання рішення суду, що суперечить прямим нормам діючого законодавства.
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 16.09.2024 (суддя Донець В.О.) позовну заяву залишено без руху та встановлено позивачу 5-денний строк з дня отримання копії ухвали суду, протягом якого позивачу необхідно було усунути недоліки позовної заяви, а саме: надати документ про сплату судового збору в розмірі 10658,40 грн.
08.10.2024 на адресу суду через підсистему «Електронний суд» від представника позивача надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви, до якої долучено квитанцію про сплату судового збору (сформовано в системі «Електронний суд» 17.09.2024).
26.11.2024 на адресу суду через підсистему «Електронний суд» від представника позивача надійшло клопотання про долучення доказів, отриманих після подання позовної заяви (сформовано в системі «Електронний суд» 08.11.2024).
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 29.11.2024 (суддя Донець В.А.) відкрито провадження у справі, вирішено здійснювати розгляд справи, з урахуванням введення в Україні воєнного стану, за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та без проведення судового засідання за наявними у справі матеріалами.
11.12.2024 на адресу суду через підсистему «Електронний Суд» від відповідача надійшло клопотання про долучення доказів.
12.12.2024 на адресу суду через підсистему «Електронний Суд» від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, у якому останній заперечує проти задоволення позовних вимог та зазначає, що розмір виконавчого збору законодавчо поставлений у залежність від суми, що підлягає примусовому стягненню, а не від суми, яка є фактично стягнутою в межах виконавчого провадження.
16.12.2024 на адресу суду через підсистему «Електронний Суд» від представника позивача надійшла відповідь на відзив, у якій остання заперечує проти доводів відзиву та з посиланням на висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 11.03.2020 у справі № 2540/3203/18 зазначає, що у державного виконавця не було підстав для стягнення виконавчого збору у тому розмірі, який визначений у спірній постанові, а отже така постанова не відповідає вимогам статті 27 Закону України «Про виконавче провадження». 
Крім того, представник позивача зазначає, що приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Павлюком Н.В. 07.10.2024 відкрито виконавче провадження № 76235631 за виконавчим листом № 2-7348/10. У межах даного виконавчого провадження приватним виконавцем прийнято постанову про стягнення з боржника основної винагороди у розмірі 152 977,41 грн.
Зазначена обставина на думку представника позивача призводить до подвійного стягнення виконавчого збору за одним й тим самим виконавчим листом.
20.12.2024 на адресу суду через підсистему «Електронний Суд» від відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив, у яких останній зазначає, що постанова Великої Палати Верховного Суду від 11.03.2020 у справі № 2540/3203/18 базується на нормах Закону в редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин, проте Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення економічних передумов для посилення захисту права дитини на належне утримання» № 2475-VІІІ від 03.07.2018 внесено зміни до частини 2 статті 27 Закону, а саме: слова «фактично стягнута, повернута або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом» замінено словами «підлягає примусовому стягненню, поверненню або вартості майна боржника, що підлягає стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів». 
Крім того, відповідач зазначив, що виконавчий збір та винагорода приватного виконавця не є тотожними поняттями, оскільки виконавчий збір стягується на користь держави, а винагорода приватного виконавця на користь самого виконавця.
04.03.2025 відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями у зв`язку із звільненням судді ОСОБА_2 з посади справу передано на розгляд судді Київського окружного адміністративного суду Кушновій А.О.
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 17.09.2025 прийнято адміністративну справу №320/39069/24 до провадження судді Київського окружного адміністративного суду Кушнової А.О. Позовну заяву залишено без руху та встановлено позивачу п`ятиденний строк з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху, протягом якого позивачу необхідно було надати позовну заяву у паперовій формі із належним чином засвідченими доказами у паперовій формі; надати уточнену позовну заяву, в якій уточнити прохальну частину позову; надати належні докази направлення учасникам справи копії уточненої позовної заяви та копій доданих до неї документів; надати обґрунтовану заяву про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду та докази поважності причин його пропуску. 
08.10.2025 канцелярією суду зареєстровано докази усунення недоліків позову, направлені позивачем на адресу суду засобами поштового зв`язку 24.09.2025, а саме: позовна заява від 23.09.2025 із належним чином засвідченими доказами у паперовій формі та доказами направлення учасникам справи її копії та копій доданих до неї документів.
Так, у позовній заяві від 23.09.2025 ОСОБА_1 звертається до суду із позовом до Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), третя особа ПАТ АБ «Укргазбанк» та просить суд:
- поновити строк звернення до суду у зв`язку із поважними причинами його пропуску;
- визнати неправомірними дії головного державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції (м. Київ) Савчука Костянтина Петровича щодо винесення постанови про стягнення виконавчого збору у розмірі 6 669,04 дол. США. від 14.12.2023 в межах виконавчого провадження № 56756434;
- визнати протиправною та скасувати постанову державного виконавця Головного територіального управління юстиції (м. Київ) Савчука Костянтина Петровича щодо винесення постанови про стягнення виконавчого збору у розмірі 6 669,04 дол. США від 14.12.2023, в межах виконавчого провадження №56756434;
- стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції (м. Київ) на користь ОСОБА_1 понесні судові витрати у розмірі 13 080,80 грн.
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 14.01.2026 поновлено ОСОБА_1 строк звернення до суду із позовом до Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про визнання протиправними дій, скасування постанови.
Продовжено розгляд адміністративної справи №320/39069/24 за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 14.01.2026 зобов`язано Шевченківський відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) у 5-ти денний строк з дня отримання ухвали суду надати докази, подані через підсистему «Електронний суд» 11.12.2025, а саме матеріали виконавчого провадження ВП 56756434 та ВП 73600793 у паперовому вигляді.
03.02.2026 до суду надійшли витребувані від відповідача докази у справі. 
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 26.02.2026, заяву представника позивача від 17.01.2024 про забезпечення позову задоволено.
Зупинено стягнення на підставі постанови Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції (м. Київ) про стягнення виконавчого збору від 14.12.2023 ВП № 56756434.
Відповідно до частини п`ятої статті 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.
Учасники справи з клопотанням про розгляд справи у судовому засіданні до суду не звертались.
З урахуванням викладеного, розгляд справи судом здійснено у порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами та доказами.
Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши усі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд
в с т а н о в и в:
ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) є громадянкою України, паспорт громадянина України у формі ID-картки № НОМЕР_2 (запис № 19830520-01685), виданий 27.07.2017, орган що видав 8036.
Судом встановлено, що на виконанні у Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві перебувало виконавче провадження № 56756434 з примусового виконання виконавчого листа №2-7348/10 від 12.08.2010, виданого Шевченківським районним судом міста Києва, про стягнення з ОСОБА_1 на користь на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» заборгованості по кредитному договору у розмірі 76 904,51 доларів США, що еквівалентно 612 582,87 грн. та 49 173,11 грн., а всього 661 755,98 грн., судовий збір у розмірі 1 700,00 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в сумі 120,00 грн. а всього підлягає стягненню 663 575,98 грн.; звернення стягнення на предмет застави автомобіль Mersedes Bens модель S 350, випуску 2008 року, номерний знак НОМЕР_3 .
Матеріали справи свідчать, що 12.07.2018 старшим державним виконавцем Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві на підставі виконавчого листа №2-7348/10 від 12.08.2010, винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №56756434 про стягнення боргу 424425,64 грн. Пунктом 3 вказаної постанови стягнуто з боржника ( ОСОБА_3 ) виконавчий збір/основну винагороду приватного виконавця у розмірі 42442,56 гривня (UAH).
У подальшому, в рамках виконавчого провадження № 56756434 відповідачем були винесені наступні постанови:
- постанова від 23.07.2018 ВП №56756434 про арешт майна боржника;
- постанова від 07.06.2019 ВП №56756434 про закінчення виконавчого провадження у зв`язку із тим, що виконавчий документ виконано фактично; резолютивною частиною виконавчого документа передбачено звернення стягнення на предмет застави, а саме автомобіль. Автомобіль Mersedes Benz модель S350 2008 року випуску, номерний знак НОМЕР_3 реалізовано; за рахунок коштів отриманих від реалізації транспортного засобу частково задоволено вимоги стягувача.
Постановою старшого державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві від 24.06.2020 виконавче провадження № 56756434 передано Шевченківському районному відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ).
На виконання ухвали Шевченківського районного суду міста Києва від 26.02.2021 та постанови Київського апеляційного суду від 11.11.2021 у справі № 761/5784/20 постановою державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 27.01.2022 відновлено виконавче провадження № 56756434.
У подальшому, в рамках виконавчого провадження № 56756434 були винесені наступні постанови:
- від 27.01.2022 про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження ВП № 56756434;
- від 27.01.2022 про арешт коштів боржника ВП № 56756434;
- від 27.01.2022 про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника ВП № 56756434;
- від 28.06.2022 про зміну (доповнення) реєстраційних даних ВП № 56756434;
- від 09.09.2022 про арешт коштів боржника ВП № 56756434;
- від 05.01.2022 про зміну (доповнення) реєстраційних даних ВП № 56756434;
- від 19.01.2023 про зняття арешту з майна (у зв`язку із повним виконанням виконавчого документу) ВП № 56756434;
- від 19.01.2023 про закінчення виконавчого провадження (у зв`язку із повним виконанням виконавчого документу) ВП № 56756434;
- від 20.01.2023 про зняття арешту з коштів ВП № 56756434;
- від 26.01.2023 про зняття арешту з коштів ВП № 56756434;
Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 18.10.2023 у справі № 761/3979/23 скасовано постанову державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 19.01.2023 року про закінчення виконавчого провадження №56756434.
Постановою Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 15.11.2023 відновлено виконавче провадження №56756434.
Постановою головного державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Савчука К.П. від 14.12.2023 у виконавчому провадженні №56756434 виконавчий документ повернуто стягувачу у зв`язку із надходженням заяви стягувача про повернення виконавчого документу без виконання.
14.12.2023 у виконавчому провадженні №56756434 головним державним виконавцем Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Савчуком К.П. винесено постанову про стягнення з боржника ОСОБА_1 виконавчого збору у розмірі 6 669,04 долари США (USD). Стягувачем є Шевченківський відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) ЄДРПОУ 34967593. У постанові вказано, що станом на момент винесення постанови про повернення виконавчого документу стягувачу від 14.12.2023 з боржника виконавчий збір стягнуто частково, у розмірі 42442,56 грн. 
Постанову про стягнення виконавчого збору від 14.12.2023 ВП №56756434 виділено в окреме провадження № 73600793.
Постановою Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 15.12.2023 відкрито виконавче провадження № 73600793 з виконання постанови від 14.12.2023 №56756434 про стягнення з боржника ОСОБА_1 виконавчого збору у розмірі 6 669,04 доларів США.
Позивач, вважаючи постанову про стягнення виконавчого збору від 14.12.2023 в рамках виконавчого провадження №56756434 протиправною та такою, що порушує її права та інтереси, звернулась з даним позовом до суду.
Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд зазначає наступне.
За приписами статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Основи організації та діяльності з примусового виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) органами державної виконавчої служби та приватними виконавцями, їхні завдання та правовий статус визначає Закон України від 02.06.2016 №1403-VIII «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» (далі - Закон №1403-VIII, у редакції чинній на момент прийняття оскаржуваної постанови від 14.12.2023).
Статтею 1 Закону № 1403-VIII визначено, що примусове виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) покладається на органи державної виконавчої служби та у визначених Законом України «Про виконавче провадження» випадках - на приватних виконавців. 
Згідно зі статтею 3 Закону № 1403-VIII завданням органів державної виконавчої служби та приватних виконавців є своєчасне, повне і неупереджене виконання рішень, примусове виконання яких передбачено законом. 
Згідно зі статтею 1 Закону України від 02.06.2016 №1404-VIII «Про виконавче провадження» (далі - Закон №1404-VIII, у редакції чинній на момент прийняття оскаржуваної постанови від 14.12.2023) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. 
Пунктом 5 частини 1 статті 3 Закону №1404-VIII визначено, що одним із виконавчих документів є постанови державних виконавців про стягнення виконавчого збору, постанови державних виконавців чи приватних виконавців про стягнення витрат виконавчого провадження, про накладення штрафу, постанови приватних виконавців про стягнення основної винагороди.
Згідно зі статтею 10 Закону № 1404-VIII заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; 4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.
Відповідно до частини першої статті 18 Закону №1404-VІІІ виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. 
Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 26 Закону № 1404-VIII виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.
Відповідно до частини 5 статті 26 Закону № 1404-VIII виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.
Частиною 2 статті 27 Закону № 1404-VIII визначено, виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів. 
За приписами пунктів 1-6 частини 5, частини 9 статті 27 Закону №1404-VIII виконавчий збір не стягується:
1) за виконавчими документами про конфіскацію майна, стягнення періодичних платежів (крім виконавчих документів про стягнення аліментів, за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за дванадцять місяців), накладення арешту на майно для забезпечення позовних вимог, за виконавчими документами, що підлягають негайному виконанню;
2) у разі виконання рішень Європейського суду з прав людини;
3) якщо виконання рішення здійснюється за рахунок коштів, передбачених бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду в порядку, встановленому Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень»;
4) за виконавчими документами про стягнення виконавчого збору, стягнення витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених виконавцем відповідно до вимог цього Закону;
5) у разі виконання рішення приватним виконавцем;
6) за виконавчими документами про стягнення заборгованості, яка підлягає врегулюванню відповідно до Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення» та Закону України «Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу», а також згідно з постановами державних виконавців, винесеними до набрання чинності зазначеними законами.
Виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 цього Закону, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, та у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 17 частини першої статті 39 цього Закону. Виконавчий збір не стягується із сум податкового боргу (у тому числі штрафних санкцій та пені) та недоїмки зі сплати єдиного соціального внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у разі їх списання згідно з пунктами 2-3, 2-4 та підпункту 26.2 пункту 26 підрозділу 10 розділу XX Податкового кодексу України та пунктом 9-15 розділу VIII Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування». 
Відповідно до пункту 9 частини 1 статті 39 Закону №1404-VIII виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.
Приписами статей 40, 42 Закону № 1404-VІІІ передбачено порядок винесення постанови про стягнення виконавчого збору.
Частиною 3 статті 40 Закону №1404-VІІІ встановлено, що у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом. 
Згідно з частиною 4 статті 42 Закону № 1404-VІІІ на стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум згідно з вимогами цього Закону або у випадку повернення виконавчого документа стягувачу чи закінчення виконавчого провадження у разі необхідності примусового стягнення з боржника витрат виконавчого провадження виконавцем виноситься постанова про їх стягнення. 
Підпунктом 5 пункту 27 Закону України від 03.07.2018 № 2475-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення економічних передумов для посилення захисту права дитини на належне утримання" (далі - Закон № 2475-VIII), який набрав чинності 28.08.2018, внесено зміни до статті 27 Закону № 1404-VІІІ, а саме: в частині другій слова «фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом» замінити словами «підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів».
Спірні правовідносини у цій справі врегульовані частиною другою статті 27 Закону №1404-VIII у редакції Закону № 2475-VIII, який набрав чинності 28.08.2018.
Так, у цій справі оскаржувана постанова про стягнення виконавчого збору за ВП №56756434 у розмірі 6 669,04 доларів США винесена державним виконавцем 14.12.2023.
Отже, на момент виникнення спірних правовідносин норми статті 27 Закону № 1404-VІІІ передбачали, що виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом.
За таких обставин, частина 2 статті 27 Закону № 1404-VIII щодо стягнення виконавчого збору у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом діяла лише до 28.08.2018, а після 28.08.2018 розмір виконавчого збору розраховується не від суми фактичного стягнення, а від суми, яка підлягає стягненню.
Оскільки стягнення виконавчого збору, як окрема виконавча дія, здійснена державним виконавцем після набрання чинності Законом № 2475-VIII, а саме 14.12.2023, то в даному випадку підлягають застосуванню положення саме цього закону, з урахуванням внесених змін.
Отже, після набрання чинності змінами до частини другої статті 27 Закону № 1404-VIII стягнення виконавчого збору не пов`язується із фактично стягнутою виконавцем сумою, а обчислюється у відсотках від суми, яка підлягає стягненню. Єдиною підставою нестягнення виконавчого збору є виконання рішення до відкриття виконавчого провадження.
При цьому, Верховний Суд у постанові від 04.08.2020 у справі № 200/13920/19-а зазначив, що законодавець пов`язав можливість отримання виконавцем виконавчого збору (основної винагороди) не виключно з вчиненням ним певних виконавчих дій протягом усього часу тривання виконавчого провадження, яке призвело до фізичного стягнення коштів на користь стягувача з боржника. Сума основної винагороди у розмірі 10 відсотків визначається та стягується виходячи з сум коштів, що підлягають примусовому стягненню за виконавчим документом, і це не залежить від вчинених виконавчих дій після відкриття виконавчого провадження. Визначення розміру винагороди пов`язане з фактом початку примусового виконання за виконавчим документом.
У свою чергу у Законі № 1404-VIII початок примусового виконання рішення визначається статтею 26, відповідно до частини першої якої виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону. Виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. У разі якщо в заяві стягувача зазначено рахунки боржника у банках, інших фінансових установах, виконавець негайно після відкриття виконавчого провадження накладає арешт на кошти боржника.
За змістом цієї норми передбачено, що початок примусового виконання рішення починається з моменту винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.
Згідно із частиною восьмою розділу ІІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 №512/5 (далі - Інструкція) про стягнення з боржника виконавчого збору та його розмір державний виконавець зазначає у постанові про відкриття виконавчого провадження. Виконавчий збір стягується з боржника на підставі постанови про стягнення виконавчого збору, у якій зазначаються розмір та порядок стягнення нарахованого виконавчого збору. Постанову про стягнення виконавчого збору державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження (крім виконавчих документів про стягнення аліментів) та не пізніше наступного робочого дня після її винесення надсилає сторонам виконавчого провадження.
Отже, як приписами статті 27 Закону № 1404-VІІІ, так і положеннями Інструкції чітко визначено обов`язок державного виконавця щодо винесення постанови про стягнення виконавчого збору при надходженні виконавчого документа державному виконавцю одночасно із постановою про відкриття виконавчого провадження.
При цьому, положення Інструкції слід розглядати як такі, що прийняті відповідно до вимог, зокрема Закону № 1404-VІІІ, та такі, що не можуть йому суперечити, у тому числі встановлювати нові вимоги, які прямо не передбачені законами, на виконання яких ця Інструкція затверджена.
В силу наведених положень виконавець повинен вчиняти виконавчі дії з дотриманням вимог Закону № 1404-VІІІ, а також відповідно до інших законів, які є обов`язковими при вчиненні ним тих чи інших виконавчих дій, що є гарантією належного виконання виконавцем своїх обов`язків і недопущення порушення прав сторін виконавчого провадження.
Таким чином виконавець повинен діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені законами України. В цьому реалізується «правомірна поведінка» державного виконавця.
Стягнення виконавчого збору є безумовною дією, яку здійснює державний виконавець у межах виконавчого провадження, незалежно від здійснених дій, і є встановленою державою складовою процедури виконавчого провадження, що гарантує ефективне здійснення виконання рішення суду боржником за допомогою стимулювання боржника до намагання виконати виконавчий документ самостійно до відкриття виконавчого провадження у зв`язку із ймовірністю стягнення відповідної суми у випадку примусового виконання.
Слід зауважити, що після зміни правового регулювання відповідно до Закону №1404-VIII стягнення виконавчого збору відбувається безпосередньо в процесі примусового виконання рішення без винесення відповідної постанови. Підставою для винесення постанови про стягнення виконавчого збору є повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1-4, 6, 7 і 9 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 7, 9, 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто. При цьому виконання постанови про стягнення виконавчого збору відбувається в порядку, передбаченому для примусового виконання виконавчих документів.
Зміст наведених норм дає підстави для висновку, що державний виконавець визначає суму виконавчого збору у постанові про відкриття виконавчого провадження, а у випадку повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) постанова про стягнення виконавчого збору має бути прийнята не пізніше наступного дня з дня наведених обставин. При цьому, останнє повноваження реалізується державним виконавцем, якщо виконавчий збір ще не стягнуто. Крім того, наведені норми дозволяють державному виконавцю вирішити питання про стягнення виконавчого збору як у постановах про відкриття виконавчого провадження, закінчення виконавчого провадження, так і в окремій постанові, якою вирішується питання про стягнення виконавчого збору.
Суд зазначає, що у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11.03.2020 у справі №2540/3203/18 на яку посилається позивач, Велика Палата Верховного Суду досліджувала питання стягнення виконавчого збору відповідно до частини другої статті 27 Закону №1404-VIII (у редакції, чинній до 28.08.2018), яка передбачала, що виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом.
На підставі наведеного суд дійшов висновку, що правовідносини у цій справі та у справі №2540/3203/18 не є подібними та мають різне правове регулювання, тому посилання позивача на вказану постанову, слід відхилити.
Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи виконавчий лист №2-7348/10 від 12.08.2010, виданий Шевченківським районним судом міста Києва пред`явлений до виконання приватному виконавцю виконавчого округу м. Києва Павлюку Н.В.
07.10.2024 приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Павлюком Н.В. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 76235631.
У подальшому, в рамках виконавчого провадження № 76235631 були винесені наступні постанови:
- від 07.10.2024 про стягнення з боржника основної винагороди у розмірі 10 відсотків стягнутої приватним виконавцем суми, що у випадку стягнення в повному обсязі суми заборгованості за виконавчим документом та в інших випадках, встановлених Законом України «Про виконавче провадження» становить 3590,50 доларів США, що в гривневому еквіваленті за офіційним курсом Національного банку України на момент відкриття виконавчого провадження становить 147878,10 грн. та 5099,31 грн., разом 152977,41 грн.;
- від 08.10.2024 про зміну (доповнення) реєстраційних даних;
- від 08.10.2024 про арешт коштів боржника;
- від 08.10.2024 про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника;
Частиною восьмої статті 27 Закону №1404-VIII установлено, що під час передачі виконавчого документа від органу державної виконавчої служби приватному виконавцю виконавчий збір не стягується, якщо він не був стягнутий на момент передачі. У разі стягнення частини виконавчого збору на момент передачі виконавчого документа приватному виконавцю стягнута частина виконавчого збору поверненню не підлягає.
Верховний Суд у постанові від 13.04.2023 у справі №160/695/22, надаючи тлумачення статті 27 Закону №1404-VIII та статті 31 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» у подібних спірних відносинах (подвійного стягнення з боржника виконавчого збору й винагороди приватного виконавця за виконання одного виконавчого документа) висловив правову позицію, за якою перш за все констатував наявність прогалини в Законі №1404-VIII щодо правового регулювання процедури стягнення з боржників виконавчого збору й основної винагороди за виконання одного й того ж виконавчого документа.
Також за висновком Верховного Суду у постанові від 13.04.2023 у справі №160/695/22 стягнення з боржника виконавчого збору й основної винагороди за виконання одного судового рішення покладає на боржника непропорційний і надмірний тягар, що може стосуватись його права власності, гарантованого статтею 41 Конституції України, статтею 1 Протоколу №1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Водночас суб`єкт владних повноважень під час прийняття рішень, вчинення дій серед іншого повинен керуватися принципом пропорційності (пункт 8 частини другої статті 2 КАС України).
Верховний Суд зауважив, що питання подвійного стягнення плати державному і приватному виконавцям за виконання одного й того ж виконавчого документа є несправедливим з огляду на те, що стягнення виконавчого збору чи основної винагороди одночасно як таких, є неприпустимим. Тобто у контексті вирішення адміністративного спору Верховний Суд дійшов висновку, що з точки зору дотримання засад виконавчого провадження, передбачених, зокрема, пунктом 5 частини першої статті 2 Закону №1404-VIII, справедливим може бути лише стягнення однієї з указаних сум.
Розв`язуючи це питання, Верховний Суд зазначив, що законодавство про виконавче провадження не ставить право приватного виконавця на отримання основної винагороди у залежність від тієї обставини, що на примусовому виконанні в органах державної виконавчої служби перебуває постанова державного виконавця про стягнення виконавчого збору. Це право залежить від того чи виконане рішення в повному або частковому обсязі внаслідок дій приватного виконавця.
Верховний Суд також вказав, що поняття й процедура, визначені в частині восьмій статті 27 Закону №1404-VIII, стосується правовідносин, що не є подібними до спірних, оскільки в останніх не було передачі виконавчого документа. Однак ця норма містить правило стосовно неможливості подальшого стягнення виконавчого збору, якщо надалі виконавчий документ буде виконувати не державний, а приватний виконавець. Логічний і цільовий способи тлумачення частини восьмої статті 27 Закону №1404-VIII свідчать, що у вказаному випадку її приписи мають імперативний характер і встановлюють пряму заборону стягувати (перший абзац) або продовжувати стягнення виконавчого збору (другий абзац). Ця норма спрямована на те, щоб не допустити одночасного стягнення з боржника виконавчого збору і основної винагороди, а також унеможливлює подвійну плату боржником зазначених коштів, тому її застосування дозволяє розв`язати спір про подвійне стягнення плати державному і приватному виконавцям за виконання одного й того ж виконавчого документа в умовах неповноти законодавства, що регулює спірні правовідносини.
Керуючись положеннями частини шостої статті 7 КАС України, за якою в разі відсутності закону, що регулює відповідні правовідносини, суд застосовує закон, що регулює подібні правовідносини (аналогія закону), Верховний Суд дійшов висновку, що для розв`язання означеної проблеми та з метою ефективного захисту прав й інтересів осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, до подібних правовідносин необхідно застосувати за аналогією закону частину восьму статті 27 Закону №1404-VIII. 
Іншими словами, в разі коли державний виконавець повернув виконавчий лист за заявою стягувача і розпочав стягнення виконавчого збору, а після цього стягувач пред`явив цей лист до виконання приватному виконавцю, який у свою чергу відкрив виконавче провадження й виніс постанову про стягнення основної винагороди у розмірі 10 відсотків від фактично стягнутих сум, то надалі виконавчий збір не стягується. У разі стягнення частини виконавчого збору на момент відкриття приватним виконавцем провадження з виконання того ж самого виконавчого документа стягнута частина виконавчого збору не повертається.
Разом з тим, судом встановлено, що позивач просить суд визнати неправомірними дії головного державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції (м. Київ) Савчука Костянтина Петровича щодо винесення постанови про стягнення виконавчого збору у розмірі 6 669,04 дол. США. від 14.12.2023 в межах виконавчого провадження № 56756434 та визнати протиправною та скасувати зазначену вище постанову, винесену в межах виконавчого провадження №56756434.
На момент винесення оскаржуваної постанови відповідач діяв у межах та у спосіб, визначений чинним законодавством, у зв`язку із чим відсутні підстави для визнання протиправними дій державного виконавця та зобов`язання скасувати постанову про стягнення виконавчого збору у межах виконавчого провадження №56756434.
Аналізуючи матеріали справи, суд наголошує, що позивач фактично вказує про відсутність підстав для стягнення з нього виконавчого збору, проте позовні вимоги про закінчення виконавчого провадження №73600793 з виконання постанови Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 14.12.2023 про стягнення виконавчого збору (винесеної у межах виконавчого провадження № 56756434) не заявляє.
Тобто позивач звертаючись до суду з даним позовом просить скасувати постанову від 14.12.2023 ВП № № 56756434, що не є належним та ефективним способом захисту порушеного права.
За висновком Верховного Суду, зробленим в постанові від 21.07.2022 у справі №320/6215/19, належний та ефективний спосіб захисту, здатний відновити й захистити права боржника, полягає у закінченні виконавчого провадження зі стягнення виконавчого збору.
Суд також зазначає, що відповідно до частини другої статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Враховуючи проаналізовані судом правові норми, з урахуванням правових висновків Верховного Суду, зважаючи на встановлені обставини щодо стягнення з позивача виконавчого збору та основної винагороди приватного виконавця за одним виконавчим документом, суд доходить висновку про протиправність стягнення з позивача виконавчого збору у виконавчому провадженні №73600793.
Ураховуючи вищезазначене, суд з метою ефективного захисту прав, свобод, інтересів позивача вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог у даній справі та з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів позивача зобов`язати Шевченківський відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиці (м. Київ) закінчити виконавче провадження №73600793 з примусового виконання постанови від 14.12.2023 № 56756434 про стягнення виконавчого збору у виконавчому провадженні № 56756434.
За загальним правилом, що випливає з принципу змагальності, кожна сторона повинна подати докази на підтвердження обставин, на які вона посилається, або на спростування обставин, про які стверджує інша сторона.
Відповідно до частини другої статті 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Системно проаналізувавши приписи законодавства України, що були чинними на момент виникнення спірних правовідносин між сторонами, зважаючи на взаємний та достатній зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що адміністративний позов підлягає задоволенню частково.
Відповідно до частин третьої та п`ятої статті 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.
Згідно з підпунктом 1 пункту 3 частини другої статті 4 Закону України "Про судовий збір" від 08.07.2011 №3674-VI (з наступними змінами та доповненнями) за подання фізичною особою або фізичною особою - підприємцем до адміністративного суду адміністративного позову майнового характеру справляється судовий збір у розмірі: 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
За подання фізичною особою до адміністративного суду адміністративного позову немайнового характеру справляється судовий збір у розмірі: 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до частини третьої статті 6 Закону України "Про судовий збір" за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру. У разі коли в позовній заяві об`єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру.
Статтею 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2024 рік" від 09.11.2023 № 3460-IX встановлено прожитковий мінімум для працездатних осіб у розмірі 3028,00 грн.
Зі змісту позовних вимог вбачається, що позивачем заявлено одну вимогу немайнового характеру та одну вимогу майнового характеру.
За вимогу немайнового характеру судовий збір становить 1211,20 грн.
За вимогу майнового характеру на суму 6669,04 долари США судовий збір становить 15140,00 грн.
Загальна сума судового збору становить 16351,20 грн.
Відповідно до частини третьої статті 4 Закону України "Про судовий збір" при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.
Під час звернення до суду позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 2 422,40 грн. згідно з квитанцією від 17.01.2024 № 832В-РЕТ8-5МАН-М6P9 та в подальшому на виконання вимог ухвали суду сплачено судовий збір у розмірі 10 658,40 грн. згідно з платіжною інструкцією від 17.09.2024 № 4261445581737909.
З огляду на викладене, враховуючи часткове задоволення позовних вимог за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір за задоволення позовної вимоги майнового характеру у розмірі 12 120,00 грн.
Керуючись статтями 243-246, 250, 287 КАС України, суд
в и р і ш и в :

1. Адміністративний позов задовольнити частково.
2. Зобов`язати Шевченківський відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) закінчити виконавче провадження №73600793 з примусового виконання постанови від 14.12.2023 № 56756434 про стягнення виконавчого збору у виконавчому провадженні № 56756434.
3. В іншій частині позовних вимог відмовити.
4. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) понесені судові витрати у розмірі 12 112,00 грн. (дванадцять тисяч сто дванадцять грн 00 коп). 

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення або розгляду справи в порядку письмового провадження.

Суддя Кушнова А.О.