УКРАЇНА 
Житомирський апеляційний суд 

Справа №290/1237/25 Головуючий у 1-й інст. Шакалов А. В. 
Категорія 39 Доповідач Григорусь Н. Й. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 квітня 2026 року м. Житомир
Житомирський апеляційний суд у складі:
головуючого судді Григорусь Н.Й.
суддів Галацевич О.М., Панкеєвої В.А.

розглянувши у порядку письмового провадження (без повідомлення учасників) у місті Житомирі цивільну справу № 290/1237/25 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінпром маркет» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 
на рішення Романівського районного суду Житомирської області від 21 січня 2026 року, ухвалене під головуванням судді Шакалова А.В. у селищі Романів,
в с т а н о в и в :
У листопаді 2025 року ТОВ «Фінпром маркет» звернулося до суду з позовом, в якому просило:
- стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНПРОМ МАРКЕТ» суму заборгованості за Договором кредиту №8974639 в розмірі 23 187,00 грн, з яких: 6 000,00 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу; 5 187,00 грн - сума заборгованості за процентами; 12 000 грн - сума заборгованості за пенею/неустойкою. А також суму сплаченого судового збору в розмірі 2422, 4 грн, та витрати понесені на професійну правничу допомогу в розмірі 4 500,00 грн. 
В обґрунтування позовних вимог позивач послався на наступні обставини.
23.04. 2025 між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ОСОБА_1 було укладено договір кредиту №8974639, за умовами якого позикодавець надав позичальнику грошові кошти у розмірі 5 000,00 грн на строк 360 днів, з фіксованою процентною ставкою у розмірі 0,95%, які нараховуються щоденно на залишок заборгованості за тілом кредиту, комісія за надання кредиту складає 17,25%, що у грошовому виразі складає 862,50 грн. У разі порушення позичальником строків повернення кредиту нараховується неустойка в розмірі 250 грн за кожен день понадстрокового користування. Укладення договору відбулось в електронній формі, з використанням одноразового ідентифікатора (аналог електронного підпису) 140808, який було надіслано на електронну адресу позичальника у порядку, визначеному ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію».
04.05.2025 між позикодавцем та позичальником за ініціативою останнього укладено додаткову угоду №8974639-837619 до договору позики №8974639, за якою збільшено суму позики на 1000 грн та донараховано комісію - 17,25% від суми на яку збільшено кредит.
Факт укладення договору, а також надання позичальнику грошових коштів підтверджується довідкою про ідентифікацію, наданою позикодавцем, платіжними інструкціями та довідками ТОВ «ФК Фінекспрес» №КД-000060591 від 14.10.2025 та №КД-000060957 від 14.10.2025 року, які підтверджують виконання платіжних операцій на картковий рахунок відповідача.
Заборгованість відповідачем так і не була погашена.
Позивач також зазначає, що 16 жовтня 2025 року первісний кредитор - ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» - уклав договір факторингу №16/10/25 з ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ», за умовами якого останнє набуло право грошової вимоги до фізичних осіб боржників, в тому числі за даним договором кредиту.
Таким чином, на момент звернення з позовом до суду, право вимоги до Відповідача належить саме ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» як Фактору за договором факторингу.
Посилаючись на вказані обставини, товариство просило задовольнити позовні вимоги.
Рішенням Романівського районного суду Житомирської області від 21 січня 2026 року позов задоволено частково. З ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» стягнуто заборгованість за кредитним договором у сумі 9 151,20 грн; 956,10 грн витрат по сплаті судового збору та 1 776,15 грн витрат на професійну правничу допомогу.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на те, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, просить його скасувати, а саме відмовити позивачу у стягненні сум нарахованих відсотків за кредитом, витрат по сплаті судового збору та витрат на правничу допомогу адвоката.
Апеляційна скарга обґрунтована, зокрема тим, що відповідно до ч. 15 ст.14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» на період воєнного стану військовослужбовцям не нараховуються штрафні санкції, пеня та проценти за користування кредитом. Відповідач є військовослужбовцем, що підтверджується відповідними документами, які додаються до скарги. Таким чином, нарахування та стягнення з нього 3 151,20 грн процентів, суперечить закону та має бути переглянуте апеляційним судом. 
Апелянт зазначив, що вважає незаконним покладання на нього обов`язку зі сплати судового збору та витрат на правничу допомогу позивача.
У відзиві представник позивача просить відхилити доводи апеляційної скарги та залишити без змін рішення суду першої інстанції, оскільки норми ч. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» стосуються виключно мобілізованих позичальників та на спірні правовідносини не поширюються.
Ухвалами Житомирського апеляційного суду від 24 березня 2026 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи та справу призначено до розгляду.
Відповідно до частини 13 статті 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України ( частина 1 статті 368 ЦПК України).
Враховуючи наведене, розгляд справи здійснюється без повідомлення учасників справи.
Згідно з частиною 5 статті 268, статті 381 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Практика Європейського суду з прав людини з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 08 грудня 1983 року у справі «Axen v. Germany», заява № 8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року «Varela Assalino contre le Portugal», заява № 64336/01). Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.
Суд апеляційної інстанції створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів та апеляційної скарги, а також надав відповідачу строк для подачі відзиву.
Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема, з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.
Враховуючи характер спірних правовідносин між сторонами, предмет доказування, зважаючи на конкретні обставини у справі, які не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи, оскільки в матеріалах справи містяться докази, надані сторонами, наявні правові підстави для розгляду справи у порядку письмового провадження без участі сторін.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до положень статті 367ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на наступне.
Судом першої інстанції встановлено і з матеріалів справи вбачається, що 23.04. 2025 між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ОСОБА_1 було укладено договір кредиту №8974639, за умовами якого позикодавець надав позичальнику грошові кошти у розмірі 5 000,00 грн на строк 360 днів, з фіксованою процентною ставкою у розмірі 0,95%, які нараховуються щоденно на залишок заборгованості за тілом кредиту, комісія за надання кредиту складає 17,25%, що у грошовому виразі складає 862,50 грн. У разі порушення позичальником строків повернення кредиту нараховується неустойка в розмірі 250 грн за кожен день понадстрокового користування. Укладення договору відбулось в електронній формі, з використанням одноразового ідентифікатора (аналог електронного підпису) 140808, який було надіслано на електронну адресу позичальника у порядку, визначеному ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію».
В подальшому 04.05.2025 між позикодавцем та позичальником за ініціативою ОСОБА_1 укладено додаткову угоду №8974639-837619 до договору позики №8974639, за якою збільшено суму позики на 1 000 грн та донараховано комісію - 17,25% від суми на яку збільшено кредит.
Договори підписано електронним підписом позичальника шляхом використання одноразового ідентифікатора 140808 та 276152 відповідно, що були надіслані на електронну адресу ІНФОРМАЦІЯ_1 . Вказані обставини підтверджуються Договором кредиту №8974639 та додатковою угодою №8974639-837619.
Згідно з довідкою про ідентифікацію, виданою ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів», позичальника - ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 - ідентифіковано як сторону договору №8974639 та 8974639-8376198974639-837619. В довідці зазначено, що акцепт договору з боку Позичальника здійснено шляхом підписання аналогом електронного підпису у формі одноразового ідентифікатора, направленого 23.04.2025 року о 19:16:09 та 04.05.2025 о 14:37:57 на електронну пошту fredcage9111@gmail.com.
Відповідно до ст. 205 та ст. 207 Цивільного кодексу України, договір, укладений в електронній формі, вважається укладеним у письмовій формі. Вказане підтверджується також правовими висновками, викладеними у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18 та від 07 жовтня 2020 року у справі №127/33824/19.
Факт виконання зобов`язань позикодавцем підтверджується платіжними інструкціями №1e1546b6-f007-4445-9f1f-d6a363d6212d від 23.04.2025 року та №620b33b5-c26b-4238-8d72-445fe2ae5d1f від 04.05.2025, за змістом яких грошові кошти в розмірі 5 000,00 грн. та 1000 грн були перераховані на картковий рахунок відповідача через платіжну установу - ТОВ «ФК Фінекспрес». Платіжні інструкції складені та підписані в електронній формі електронно-цифровим підписом платіжної установи (а.с. 23 зворот-24).
Отже, фінансова установа ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» свої зобов`язання за вказаним договором стосовно надання кредиту виконало, а ОСОБА_1 в порушення умов договору зобов`язання належним чином не виконав, у зв`язку з чим у нього утворилася заборгованість.
16 жовтня 2025 року між ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» було укладено договір факторингу №16/10/25, згідно з яким первісний кредитор зобов`язується передати новому кредитору права вимоги, зазначені в Реєстрі прав вимог, а новий кредитор зобов`язується їх прийняти. 
Відповідно до реєстру прав вимог до договору факторингу№16/10/25 від 10 жовтня 2025 року ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» набуло право грошової вимоги до відповідача в сумі 23 187 грн, з яких: 6 000 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу, 5 187 грн - сума заборгованості за відсотками, 12 000 грн - сума заборгованості за пенею/неустойкою.
Вирішуючи спір, суд першої інстанції із посиланням на норми ст.ст. 207, 526,527, 530, 626, 628, 633, 634, 638, 639, 652, 1054,1055 ЦК України, ст.ст. 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію», ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав щодо часткового задоволення позову. 
При цьому місцевий суд констатував, що відповідач заборгованість за кредитом не погашав, внаслідок чого заборгував 6000 грн за тілом кредиту, тому дана вимога як обґрунтована належними та допустимими доказами підлягає до задоволення.
В частині стягнення з відповідача заборгованості за процентами, суд першої інстанції виходив з погоджених сторонами умов договору, за якими кредитор мав право нараховувати проценти за договором протягом 30 днів. Тому правильно вважав, що до стягнення на користь ТОВ ФІНПРОМ МАРКЕТ» підлягають: проценти за користування кредитом в межах 30 днів строку кредитування за договором в сумі 1 425 грн (47,5 грн. (0,95%) * 30 днів = 1425 грн) та проценти за користування кредитом в межах 30 днів строку кредитування за додатковою угодою до договору 1 726, 20 грн (57,54 грн (0,959%) * 30 днів = 1 726,20 грн), що в сумі складає 3 151, 20 грн.
З огляду на приписи абзацу 3 частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» місцевий суд правомірно відмовив у стягненні з відповідача неустойки в сумі 12 000 грн. 
Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.
Відповідно до частини п`ятнадцятої статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» військовослужбовцям з початку і до закінчення особливого періоду, а резервістам та військовозобов`язаним - з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються.
У постанові Верховного Суду від 15 липня 2020 року у справі № 199/3051/14 (провадження № 61-10861св18) викладено правовий висновок про перелік необхідних документів доведеності статусу особи, яка має право на пільги, визначені пунктом 15 частини третьої статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей», який полягає у тому, що для звільнення від нарахування штрафів, пені та відсотків за користування кредитом мобілізовані позичальники повинні надати банку перелік документів, встановлений листом Міністерства оборони України від 21 серпня 2014 року № 322/2/7142.
Такими документами є: військовий квиток, в якому у відповідних розділах здійснюються службові відмітки, або довідка про призов військовозобов`язаного на військову службу, видана військовим комісаріатом або військовою частиною, а для резервістів - витяг із наказу або довідка про зарахування до списків військової частини, які видаються військовою частиною. На вказані пільги мають право лише мобілізовані позичальники.
Зі змісту довідки, виданої начальником Територіального вузла Держспецзв`язку від 28.10.2025 №271 вбачається, що ОСОБА_1 з 01.11.2015 проходить службу за контрактом осіб офіцерського складу в 10 територіальному вузлі урядового зв`язку Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України (а.с.3).
Посвідчення (а.с. 109) підтверджує наявність у відповідача статусу учасника бойових дій та права на пільги відповідно до положень Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». Разом з цим, вказаний закон не містить норм, які б звільняли позичальника від нарахування штрафів, пені та процентів за користування кредитом протягом особливого періоду у зв`язку з наявністю у нього статусу учасника бойових дій.
Виходячи із наведеного, матеріали справи не містять відповідних документів як доказів звільнення ОСОБА_1 від нарахування процентів за користування кредитом в розумінні пункту 15 частини третьої статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей».
Тому доводи апелянта про застосування до спірних правовідносин частини 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» є безпідставними та необґрунтованими, оскільки положення зазначеного закону стосуються виключно мобілізованих позичальників та за фактичних обставин у справі на спірні правовідносини не поширюються.
Доводи ОСОБА_1 щодо наявності правових підстав для його звільнення від сплати судового збору та витрат позивача на правову допомогу є неприйнятними.
Відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються, зокрема, учасники бойових дій, у справах, пов`язаних з порушенням їхніх прав.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 09.10.2019 (справа №9901/311/19 та в ухвалі від 06.05.2020 (справа №9901/70/20 зробила висновок, що правовий статус ветеранів війни, забезпечення створення належних умов для їх життєзабезпечення та членів їх сімей встановлені Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». У ст. 22 цього Закону визначено, що особи, на яких поширюється дія цього нормативного акта, отримують безоплатну правову допомогу щодо питань, пов`язаних з їх соціальним захистом, а також звільняються від судових витрат, пов`язаних з розглядом цих питань. Перелік пільг учасникам бойових дій та особам, прирівняних до них, визначені у ст. 12 цього Закону.
Так, пунктом 13 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнення від сплати судового збору осіб, які мають, зокрема, статус ветеранів війни-учасників бойових дій, обмежено справами, пов`язаними з порушенням їх прав. Тобто, встановлені цим законом положення стосуються випадків звернення до суду за захистом прав, пов`язаних винятково зі статусом учасника бойових дій, і не поширюються на правовідносини, що виходять за їх межі.
Питання розподілу між сторонами понесених судових витрат (судового збору та витрат на правничу допомогу) вирішено судом першої інстанції із дотриманням вимог ч. 3 ст. 133, ч.ч. 1, 2, 3 ст. 137, ч. 1 та ч. 2 ст. 141 ЦПК України, тому доводи апелянта в означеній частині є необґрунтованими.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстави для його скасування відсутні.
Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах не підлягають касаційному оскарженню. Малозначними є справи, у яких ціна позову не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України). Дана справа є малозначною в силу вимог закону.
Керуючись ст. 259, 268, 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд
у х в а л и в :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Романівського районного суду Житомирської області від 21 січня 2026 року - без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий     Судді

Повний текст складений 14 квітня 2026 року