Справа №: 343/570/26 
Провадження №: 2/343/589/26 

Р І Ш Е Н Н Я
I М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 квітня 2026 року м. Долина

Долинський районний суд Iвано-Франкiвської областi в складi:
головуючого судді – Керніцького І. І.,
секретаря – Луцик Т. В.,
розглянувши в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в приміщенні Долинського районного суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Долинської міської ради про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю, -
ВСТАНОВИВ:

Зміст позовних вимог:
ОСОБА_1 звернувсь в суд з позовом до Долинської міської ради про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю.
В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що він від народження проживав разом зі своїми батьками і бабцею у АДРЕСА_1 , де зареєстрований по цей час.
З раннього дитинства пам`ятає, що по сусідству – за адресою: АДРЕСА_2 жив чоловік на ім`я ОСОБА_2 . Він не мав сім`ї: ні дружини, ні дітей, жив сам. Батько позивача періодично помагав йому по господарству.
У 2000 році він помер. Так як родичів у нього не було, то його похорони організовував батько позивача. Після смерті того чоловіка ОСОБА_2 його хата пустувала, тому і сусіди, і його батько сказали, що вона тепер нічия і щоб він ішов туди жити. Позивач так і зробив: влітку 2001 року трохи поробив ремонти – замінив підлогу, побілив стіни і восени того ж року туди переселився, тому постійно проживає в цьому будинку дотепер, тобто вже 25 років. Згодом поміняв паркани, встановив нові ворота. Щороку обробляв земельну ділянку біля будинку – загальною площею близько 0.8 га 
Сплачував постійно всі комунальні послуги: світло, газ і продовжую платити по цей час. 
Ніколи не питав у своїх батьків: ким був той чоловік на ім`я ОСОБА_2 і чи був він власником тої хати, проте, коли вона лишилась без господаря, він просто туди переселився і проживає. Про це від самого початку знали і всі сусіди, і в сільській раді і ніхто ніколи проти цього не перечив.
Так у цьому будинку він прожив вже 25 років, але документу на право власності на нього не має, тому й вирішив оформити і з 2025 року почав збирати документи.
Стислий виклад позицій позивачів:
Сторона позивача в судове засідання не прибула, представник позивача скерував на адресу суду заяву про розгляд справи за їх відсутності, зазначивши, що позовні вимоги підтримують повністю та просять позов задоволити.
Представник відповідача в судове засідання не з`явився, однак за підписом представника поступила заява в якій просить справу слухати у відсутності їх представника та не заперечують проти задоволення позовних вимог.
Процесуальні дії у справі:
Ухвалою судді Долинського районного суду Івано-Франківської області від 18.03.2026 провадження по даній справі відкрито та призначено судове засідання.
Фактичні обставини, встановлені судом:

Судом встановлено, що позивач по справі зареєстрований АДРЕСА_1 , що підтверджується витягом з реєстру територіальної громади від 12.08.2025.
По сусідству їх будинку в   АДРЕСА_2 , проживав ОСОБА_3 , в якого не було дружини і дітей та інших родичів.
Відповідно до виписки з по господарської книги № 3 об`єкт по гоподарського обліку № 270 за 1996-2000 роки Тяпчанського старостинського округу Калуського району Івано-Франківської області, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , належав до дня смерті – ІНФОРМАЦІЯ_2 житловий будинок, який знаходиться в АДРЕСА_2 . Рік побудови будинку 1921.
ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 від 13.11.2000.
Як вбачається із копії технічного паспорту виготовленого станом на 11.08.2025, будинковолодіння, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , складється саме: житловий будинок (літера А), криниця (№1), ворота (№2) та огорожа (№3)
Реєстрація права власності на дане будинковолодіння не продилась (довідка ФОП ОСОБА_4 від 11.08.2025 № 3305).
Земельна ділянка площею 0,25 га, кадастровий номер 2622087101:01:003:0550, цільове призначення – 02.01 - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , та земельна ділянка площею 0,5863 га, кадастровий номером 2622087101:01:001:0472, цільове призначення – 01.03 - для ведення особистого селянського господарства, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , належали на праві приватної власності ОСОБА_3 , що підтверджується державним актом на право приватної власності на землю серії І-ІФ № 011662, витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-6800603062025 від 21.02.2025 та витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-5101590322025 від 24.09.2025.
Норми права, які застосував суд:
Згідно ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання права.
Відповідно до статті 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Згідно зі статті 328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Відповідно до частини 1 статті 344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.
Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації.
За загальним правилом, особа набуває права власності за набувальною давністю, якщо вона добросовісно заволоділа чужим майном і відкрито та безперервно володіла цим майном протягом установленого строку.
Відповідно до пункту8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, правила статті 344 Цивільного кодексу України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом.

Беручи до уваги, що Цивільний Кодекс набрав чинності з 1 січня 2004 року, положення статті 344 Цивільного Кодексу поширюються на правовідносини, що виникли з 1 січня 2001 року. Отже, визнання судом права власності на нерухоме майно за набувальною давністю може мати місце не раніше 1 січня 2011 року.
Відповідно до пунктів 9, 10, 13 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07 лютого 2014 року особа яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено Цивільним Кодексом України.
Можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК України, а також частини четвертої статті 344 ЦК України, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв`язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності.
Згідно з положеннями ч. 1 та 4 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Правовий інститут набувальної давності опосередковує один із первинних способів виникнення права власності, тобто це такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ, воно ґрунтується не на попередній власності та відносинах правонаступництва, а на сукупності обставин, зазначених у ч. 1 ст. 344 ЦК України, а саме: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю. Для окремих видів майна право власності за набувальною давністю виникає виключно на підставі рішення суду (юридична легітимація).
Так, набути право власності на майно за набувальною давністю може будь-який учасник цивільних правовідносин, якими за змістом ст. 2 ЦК України є фізичні особи та юридичні особи, держава Україна, Автономна Республіка Крим, територіальні громади, іноземні держави та інші суб`єкти публічного права. Право власності за набувальною давністю можна набути виключно на майно, не вилучене із цивільного обороту, тобто об`єкт володіння має бути законним
Аналізуючи поняття добросовісності заволодіння майном як підстави для набуття права власності за набувальною давністю відповідно до ст. 344 ЦК України, слід виходити з того, що добросовісність як одна із загальних засад цивільного судочинства означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити свої цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків.
При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном), тобто на той початковий момент, який включається в повний давнісний строк володіння майном, визначений законом. Відповідна особа має добросовісно заволодіти саме чужим майном, тобто об`єкт давнісного володіння повинен мати власника або бути річчю безхазяйною (яка не має власника або власник якої невідомий). Відкритість володіння майном означає, що володілець володіє річчю відкрито, без таємниць, не вчиняє дій, спрямованих на приховування від третіх осіб самого факту давнісного володіння. При цьому володілець не зобов`язаний спеціально повідомляти інших осіб про своє володіння. Володілець має поводитися з відповідним майном так само, як поводився б з ним власник. Давнісне володіння є безперервним, якщо воно не втрачалося володільцем протягом усього строку, визначеного законом для набуття права власності на майно за набувальною давністю. Давнісне володіння має бути безперервним протягом певного строку, тобто бути тривалим. Тривалість володіння передбачає, що має спливти визначений у ЦК України строк, що різниться залежно від речі (нерухомої чи рухомої), яка перебуває у володінні певної особи.

Для нерухомого майна такий строк складає десять років. Отже, набуття відповідною особою права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх указаних умов у сукупності.
У постанові від 01 серпня 2018 року у справі № 201/12550/16-ц (провадження № 61- 19156св18) Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду зазначив, що при вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, необхідним є встановлення, зокрема, добросовісності та безтитульності володіння.
За висновком Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду наявність у володільця певного юридичного титулу унеможливлює застосування набувальної давності. При цьому безтитульність визначена як фактичне володіння, яке не спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим майном. Отже, безтитульним є володіння чужим майном без будь-якої правової підстави. Добросовісність особи має існувати саме на момент заволодіння нею чужим майном, що є однією з умов набуття права власності на таке майно за набувальною давністю. Після заволодіння чужим майном на певних правових підставах, які в подальшому відпали, подальше володіння особою таким майном має бути безтитульним, тобто таким фактичним володінням, яке не спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим майном. Адже володіння майном на підставі певного юридичного титулу виключає застосування набувальної давності, оскільки у цьому разі володілець володіє майном не як власник.
ч. 1 ст. 344 ЦК України передбачає, що особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.
В судовому засіданні достовірно встановлено, що ОСОБА_1 без будь-якої правової підстави добросовісно заволодів чужим майном: земельними ділянками та житловим будинком за адресою АДРЕСА_2 та продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом більше десяти років.
Дослідивши обставини справи, оцінивши докази в сукупності, суд дійшов висновку про доведеність позивачем наявність умов, передбачених статтею 344 Цивільного кодексу України, необхідних для набуття права власності за набувальною давністю.
Висновки суду:
Враховуючи встановлені обставини, а також те, що позивач добросовісно заволодів майном і понад 10 років продовжує відкрито, вільно та безперешкодно користуватися земельними ділянками та житловим будинком для власного використання, дбає про його збереження, суд дійшов висновку, що є всі правові підстави для визнання права власності за позивачем: на будинковолодіння, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , а саме: житловий будинок (літера А), криницю (№1), ворота (№2) та огорожу (№3) за набувальною давністю; за набувальною давністю на земельну ділянку площею 0,25 га з кадастровим номером 2622087101:01:003:0550, цільове призначення – 02.01 - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 ; за набувальною давністю на земельну ділянку площею 0,5863 га з кадастровим номером 2622087101:01:001:0472, цільове призначення – 01.03 - для ведення особистого селянського господарства, що знаходиться в с. Тяпче Калуського району, Івано-Франквської області. 
На підставі ст.ст.16,316,328, 344 ЦК України та керуючись ст.ст. 4, 19, 258, 263, 264, 265, 268, 273 ЦПК України, суд,
УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до Долинської міської ради про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю - задовільнити.
Визнати за ОСОБА_1 право власності на будинковолодіння, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , а саме: житловий будинок (літера А), криницю (№1), ворота (№2) та огорожу (№3), за набувальною давністю.

Визнати за ОСОБА_1 право власності за набувальною давністю на земельну ділянку площею 0,25 га з кадастровим номером 2622087101:01:003:0550, цільове призначення – 02.01 - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .
Визнати за ОСОБА_1 право власності за набувальною давністю на земельну ділянку площею 0,5863 га з кадастровим номером 2622087101:01:001:0472, цільове призначення – 01.03 - для ведення особистого селянського господарства, що знаходиться в с.Тяпче Калуського району, Івано-Франквської області.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду.

Позивач: ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_1 , РНООКПП: НОМЕР_2 .
Відповідачі: Долинська міська рада, адреса: пр.Незалежності,5, Калуського району, Івано-Франківської області, ЄДРПОУ 04054317.

Суддя Долинського районного суду І. І. Керніцький