ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

17 лютого 2026 року 	м. Дніпро	справа № 160/19124/25	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді Головко О.В. (доповідач),
суддів: Суховарова А.В., Ясенової Т.І., 

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Дніпрі апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України 
на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21 жовтня 2025 року (суддя Савченко Артур Владиславович) в адміністративній справі 
за позовом ОСОБА_1 
до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України  
про визнання протиправними дій та зобов’ язання вчинити певні дії, 

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просить: визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та не виплати грошового забезпечення за період служби з 19.10.2022 по 19.05.2023 без урахування відповідних тарифних коефіцієнтів згідно з додатками 1, 12, 13, 14, що встановлені Постановою Кабінету Міністрів України № 704; зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок грошового забезпечення за період служби з 19.10.2022 по 31.12.2022 із використанням прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01.01.2022 за Законом України «Про Державний бюджет України на 2022 рік», а Військову частину НОМЕР_2 здійснити його виплату з урахуванням раніше сплачених сум та з відрахуванням обов`язкових платежів; зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок та виплату грошового забезпечення за період служби з 01.01.2023 по 19.05.2023 із використанням прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01.01.2023 за Законом України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» з урахуванням раніше сплачених сум та з відрахуванням обов`язкових платежів; зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 здійснити нарахування та виплату компенсації за невикористану відпустку за період 2022-2025 років. 
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21 жовтня 2025 року позов задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та не виплати грошового забезпечення ОСОБА_1 за період служби з 19.10.2022 по 19.05.2023 без урахування відповідних тарифних коефіцієнтів згідно з додатками 1, 12, 13, 14, що встановлені Постановою Кабінету Міністрів України № 704. Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок та виплату грошового забезпечення ОСОБА_1 за період служби з 19.10.2022 по 31.12.2022 із використанням прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01.01.2022 за Законом України «Про Державний бюджет України на 2022 рік», з урахуванням раніше сплачених сум та з відрахуванням обов`язкових платежів. Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок та виплату грошового забезпечення ОСОБА_1 за період служби з 01.01.2023 по 19.05.2023 із використанням прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01.01.2023 за Законом України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» з урахуванням раніше сплачених сум та з відрахуванням обов`язкових платежів. Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 здійснити нарахування та виплату компенсації ОСОБА_1 за невикористану відпустку за період 2023-2024 роки. В решті позовних вимог відмовлено.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та прийняти нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити. Апеляційна скарга ґрунтуються на тому, що судом першої інстанції не надано належної оцінки обставинам справи та нормам чинного законодавства, що призвело до прийняття невірного рішення. Вказує, що розрахунковою величиною для визначення розмірів посадових окладів та окладів за спеціальним (військовим) званням, як складових грошового забезпечення військовослужбовців, що проходять військову службу, є саме розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб визначений законом на 01 січня 2018 року. Також зазначає про відсутність підстав для задоволення позову в частині зобов`язання здійснити нарахування та виплату компенсації ОСОБА_1 за невикористану відпустку за період 2023-2024 роки, оскільки позивачу було нараховано грошову компенсацію за невикористані 15 діб щорічної основної відпуски за 2023 рік та одночасно утримано грошове забезпечення за зайво використані 25 діб щорічної основної відпустки за 2022 рік, грошове забезпечення за зайво використані 5 діб щорічної основної відпуски за 2025 рік, що відображено в довідці № 158 від 28.07.2025.
Відзив на апеляційну скаргу не надходив.
Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, а також правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права та правової оцінки обставин у справі, суд апеляційної інстанції дійшов таких висновків.
Судом встановлено, матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 у період з 11.11.2020 по 19.10.2022 проходив строкову службу у Військовій частині НОМЕР_1 Національної гвардії України (а.с. 18, 58).
З 20.10.2022 ОСОБА_1 прийнято на військову службу за контрактом, що підтверджується витягом з наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 20.10.2022 № 285 (а.с. 58, зворотній бік).
Наказом командира Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України від 27.03.2025 № 89 по стройовій частині ОСОБА_1 було виключено зі списків особового складу військової частини та всіх видів забезпечення. У наказі зазначено: виплатити грошову компенсацію за невикористані 15 діб щорічної основної відпустки за 2023 рік; грошову компенсацію за невикористані 10 діб основної відпустки за 2024 рік; утримати грошове забезпечення за зайво використані 25 діб щорічної основної відпустки за 2022 рік; утримати грошове забезпечення за зайво використані 5 діб щорічної основної відпустки за 2025 рік (а.с. 11-12).
На звернення позивача Військова частина НОМЕР_1 листом від 29.05.2025 № 2/21/12-416-2025 повідомила позивача про те, що у період з 11.11.2020 по 19.10.2022 позивач проходив строкову службу у Військовій частині НОМЕР_1 Національної гвардії України, грошове забезпечення військовослужбовців строкової служби нараховувалось у розмірі посадового окладу, який визначався в порядку встановленому п. 4 постанови КМУ від 30 серпня 2017 року № 704 (додаток 12 зі змінами згідно з постановою КМУ № 1038 від 28.10.2020) та, відповідно, грошове забезпечення було фіксоване. Посадовий оклад на 13.11.2020 за 1 тарифним розрядом складав 350 грн 00 коп. Посадовий оклад на 01.01.2021 за 2 тарифним розрядом складав 420 грн 00 коп. Посадовий оклад на 01.01.2022 за 2 тарифним розрядом складав 420 грн 00 коп. Далі, 19.10.2022 з позивачем було укладено контракт, після чого нараховувалось та виплачувалось грошове забезпечення відповідно до наказу МВС № 200 від 15.03.2018 «Про затвердження Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення та одноразової грошової допомоги при звільненні військовослужбовцям Національної гвардії України та іншим особам» у відповідності до займаної посади, тарифного розряду, військового звання та вислугою років (фінансовою службою військової частини підготовлено копії карток на грошове забезпечення, в яких зазначено грошове забезпечення, в тому числі додаткові виплати за період проходження служби, з 2022 року по 2025 рік). При звільненні з військової служби усі нарахування Військовою частиною НОМЕР_1 Національної гвардії України були проведені вірно (а.с. 53).
Листом від 30.05.2025 № 2/21/12-426-2025 Військова частина НОМЕР_1 повідомила позивача про те, що щорічна основна відпустка надається протягом календарного року. В особливих випадках з дозволу прямого начальника, уповноваженого Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, які відповідно до закону здійснюють керівництво військовими формуваннями, утвореними відповідно до законів України, керівниками правоохоронних органів та керівниками розвідувальних органів України, щорічна основна відпустка за минулий рік надається в першому кварталі наступного року, якщо раніше її не було надано. Військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, тривалість щорічної основної відпустки в році початку військової служби обчислюється з розрахунку 1/12 частини тривалості відпустки, на яку вони мають право відповідно до пункту 1 цієї статті, за кожний повний місяць служби до кінця календарного року. Так, оскільки 19.10.2022 з позивачем було укладено контракт про проходження військової служби, то, відповідно, за 2022 рік позивач набув право на щорічну основну відпустку 5 діб, проте, позивачем було використано сумарно 30 діб з 17.07.2023 по 31.07.2023 (за 2022 рік), та з 01.10.2023 по 15.10.2023 (за 2022 рік). Також при звільненні з військової служби 27.03.2025, за 2025 рік позивач набув право на щорічну основну відпустку 5 діб, проте використано було 10 діб (з 20.02.2025 по 03.03.2025). Відповідно, військовою частиною було правомірно утримано грошове забезпечення за зайво використані дні щорічної відпустки, оскільки станом на 2022 рік та 2025 рік позивач ще не набув право на них (а.с. 54-55).
Позивач вважає, що під час перебування на службі відповідач протиправно не здійснив виплату належного грошового забезпечення, виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 1 січня відповідного року, взятого як розрахункову величину, у зв`язку з чим звернувся до суду з цим позовом.
Відповідач, у свою чергу, зазначає, що грошове забезпечення ОСОБА_1 та всі передбачені законодавством виплати нараховувалися та виплачені в належному розмірі шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14.
Колегія суддів вважає такі доводи апелянта необґрунтованими та зазначає, що з даного питання сформована стала судова практика, яка є зрозумілою та передбачуваною для відповідача.
Суд звертає увагу, що постановою Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704 затверджено тарифні сітки розрядів і коефіцієнтів посадових окладів, схеми тарифних розрядів, тарифних коефіцієнтів, додаткові види грошового забезпечення, розміри надбавки за вислугу років, пунктом 2 якої установлено, що грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.
Пункт 4 названої урядової постанови в первинно прийнятій редакції встановлював, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14.
Пунктом 6 постанови Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 № 103 у первинній редакції внесені зміни, зокрема, до пункту 4 постанови КМУ № 704, який викладено в новій редакції та встановлено, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14.
Разом з цим, постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.01.2020 у справі № 826/6453/18 визнано протиправним та скасовано пункт 6 постанови Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 № 103.
Отже, з 01.01.2020 положення пункту 4 постанови № 704 в частині визначення розрахунковою величиною для визначення посадових окладів, розрахованих згідно з постановою № 704 прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року, не відповідає правовим актам вищої юридичної сили, згідно з якими прожитковий мінімум як базовий державний стандарт був змінений на відповідний рік у тому числі як розрахункова велична для визначення посадових окладів, заробітної плати, грошового забезпечення працівників державних органів.
Таким чином, у позивача через зростання прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, виникло право на отримання грошового забезпечення з урахуванням оновлених даних про розмір посадового окладу та окладу за військовим (спеціальним) званням, які визначаються шляхом застосування пункту 4 постанови № 704 із використанням для їх визначення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (через його збільшення на відповідний рік).
Доводи апеляційної скарги такий висновок не спростовують.
Щодо доводів апеляційної скарги про відсутність підстав для зобов`язання здійснити нарахування та виплату компенсації ОСОБА_1 за невикористану відпустку за період 2023-2024 роки, колегія суддів зазначає, що з наказу № 89 від 27.03.2025 вбачається, що на користь ОСОБА_1 підлягає виплата грошової компенсації за невикористані періоди відпустки: 15 днів за 2023 рік та 10 днів за 2024 рік (а.с. 11-12).
З довідки № 158 від 28.07.2025 вбачається, що у березні 2025 року ОСОБА_1 виплачено грошову компенсацію за невикористану відпуску у сумі 3 840,63 грн (а.с. 61).
Враховуючи те, що у березні 2025 року, при звільненні, ОСОБА_1 виплачено грошову компенсацію за невикористану відпуску у сумі 3 840,63 грн, що підтверджується довідкою № 158 від 28.07.2025, при цьому сам наказ № 89 від 27.03.2025 позивачем не оскаржується, підстави для задоволення позову у цій частині відсутні.
Відтак рішення суду першої інстанції підлягає частковому скасуванню як таке, що ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права.

Керуючись ст.ст. 243, 317, 319, 322 Кодексу адміністративного судочинства України суд, 
п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України задовольнити частково.
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21 жовтня 2025 року в адміністративній справі № 160/19124/25 скасувати в частині задоволених вимог щодо зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 здійснити нарахування та виплату компенсації ОСОБА_1 за невикористану відпустку за період 2023-2024 роки та прийняти нову постанову, якою у задоволенні цієї частини позову відмовити.
В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з 17 лютого 2026 року та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання повної постанови у випадках, передбачених статтею 328 КАС України.
Повна постанова складена 17 лютого 2026 року.

Головуючий - суддя О.В. Головко 

суддя А.В. Суховаров 

суддя Т.І. Ясенова