ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30 березня 2026 року 
м. Харків
справа № 619/6057/25
провадження № 22-ц/818/1690/26
Харківській апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді – Тичкової О.Ю.,
суддів – Маміної О.В., Пилипчук Н.П.
сторони справи:
позивач - ОСОБА_1 
відповідач - ОСОБА_2 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Канделакі Володимира Михайловича, який діє в інтересах ОСОБА_2 на рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 17 листопада 2025 року у складі судді Нечипоренко І.М.,-
ВСТАНОВИВ:
У жовтні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, у якому просить стягнути з відповідачки заборгованість зі сплати аліментів за договором на утримання синів ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за період з 24.01.2023 по 24.09.2025 у розмірі 165395,00 грн.
В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що 24.01.2023 між ними був укладений договір про здійснення батьківських прав та виконання обов`язків щодо виховання, утримання дітей і сплати аліментів № 44, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Деркачем О.О. , за умовами якого діти залишилися проживати з батьком, а мати надає аліменти на утримання дітей щомісячно у виді твердої грошової суми у гривні, що відповідає 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, що у 2023 році склало 1416,50 грн, у 2024-2025 рр. – 3196,00 грн. Понад 2 роки відповідачка жодного разу не сплатила аліменти на утримання дітей, у зв`язку з чим утворилася заборгованість. 
Рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 17 листопада 2025 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість зі сплати аліментів за договором про здійснення батьківських прав та виконання обов`язків щодо виховання, утримання дітей і сплати аліментів від 24.01.2023, на утримання дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 98279,00 грн.
В іншій частині позову відмовлено. 
Стягнуто з ОСОБА_2 судовий збір на користь держави в сумі 1211,20 грн.
Рішення обґрунтовано тим, що матеріалами справи підтверджується заборгованість відповідача зі сплати аліментів на утримання дітей, а саме: за 2023 рік за період лютий-грудень місяці в сумі 31163,00 грн, у 2024 році за період січень-грудень місяці в сумі 38352,00 грн та у 2025 році за період січень-грудень місяці в сумі 28764,00 грн. Надані відповідачкою квитанції та платіжні інструкції не підтверджують факту сплати саме аліментів, так як у призначенні платежу зазначено «переказ власних коштів», що може свідчити про виконання нею вимог п. 10 Договору щодо участі у додаткових витратах на утримання дітей.
Не погодившись з рішенням суду ОСОБА_5 , який діє в інтересах ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу в якій посилаючись на не повне дослідження обставин справи просив рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що в провадженні Дергачівського районного суду Харківської області знаходиться цивільна справа №619/8861/24 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання договору щодо здійснення батьківських прав та виконання обов`язків щодо виховання та утримання дітей та сплати аліментів. На теперішній час рішення по вказаній справі ще не прийнято. На підставі викладеного відповідач подавала до суду першої інстанції клопотання про зупинення провадження у дійсній справі, проте ухвалою суду від 11.11.2025 у задоволенні клопотання судом було відмовлено. В матеріалах справи наявні копії квитанцій та платіжних інструкцій про перерахування позивачу аліментів на утримання дітей. 
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги в межах вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів уважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Згідно статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, лише якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 мають двох неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 народилися ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що свідчать копії свідоцтв про народження серії НОМЕР_1 , № НОМЕР_2 (а.с. 5-6).
ОСОБА_2 та ОСОБА_1 24.01.2023 уклали договір про здійснення батьківських прав та виконання обов`язків щодо виховання, утримання дітей і сплати аліментів, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Деркачем О.О. р. №44, відповідно до умов якого, сторони врегулювали порядок здійснення своїх батьківських прав і обов`язків, визначили місце проживання спільних дітей - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за місцем проживання батька, а саме АДРЕСА_1 , а також домовилися про порядок спілкування матері з дітьми (а.с. 7-10).
Відповідно до п. 6 Договору у зв`язку з тим, що діти постійно проживають разом зі своїм батьком, мати надає батькові утримання (аліменти) для дітей, а також здійснює інші виплати, встановлені цим договором. 
Згідно з п. 7,8 Договору, аліменти сплачуються матір`ю щомісяця у виді твердої грошової суми у гривні, що відповідає 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину. Розмір аліментів підлягає індексації відповідно до закону.
Пунктом 10 Договору визначено, що мати зобов`язується брати участь у додаткових витратах на утримання дітей (придбання одягу, ліків, лікування, оплати навчання, спортивного та творчого розвитку, відвідування театрів, клубів, а також проведення іншого дозвілля: святкування дня народження в дитячому клубі, кафе, ресторані, забезпечення літнього відпочинку, тощо). 
Виплати аліментів здійснюється матір`ю щомісячно, не пізніше 28 числа поточного місяця на наступний місяць шляхом банківського перерахування матір`ю на поточний картковий рахунок батька (п. 11,12 Договору).
Відповідачем до суду надані копії квитанцій від 04.10.2022, 07.03.2023, 19.03.2023, 29.04.2023, 17.05.2023 про перерахунок ОСОБА_1 грошових коштів на загальну суму 26 633,18 грн (а.с. 52-57).
Також надані копії платіжних інструкцій від 04.03.2024, 24.12.2023,19.08.2024,21.09.2024, 27.10.2024,19.11.2024, 04.03.2025, 22.02.2025, 10.12.2024,31.12.2024 про перерахунок ОСОБА_1 , на загальну суму 69 321,36 грн. У призначенні платежу зазначено «переказ власних коштів» (а.с. 58-63, 97-100). 
Крім того, в копіях платіжних інструкцій від 04.05.2025, 28.05.2025, 06.07.2025, 14.10.2025, 14.10.2025, 14.09.2025, 14.09.2025, 05.04.2025, 20.03.2025, 20.03.2025 на загальну суму 21 000 грн. У вказаних інструкцій визначено платником ОСОБА_6 , призначення платежу «переказ власних коштів», отримувач відсутній (а.с. 64-69, 91-96).
З відомостей ЄДРСР вбачається, що рішенням Салтівський районний суд міста Харкова від 01.10.2025 позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа –Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради, про повернення дітей до місця їх проживання та визначення місця проживання дітей залишено без задоволення. Постановою Харківського апеляційного суду від 22.01.2026 рішення від 01.10.2025 залишено без змін. 
Рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 12 грудня 2025 року позов ОСОБА_2 задоволено, розірвано договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов`язків щодо виховання та утримання дітей, сплати аліментів від 26 січня 2023 року між нею та ОСОБА_1 , однак на вказане рішення подано апеляційну скаргу, та воно не набрало законної сили.
Статтею 51 Конституції України та статтею 180 Сімейного кодексу України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Відповідно до ст. 8 Закону України від 26 квітня 2001 року № 2402-ІІІ «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України
Згідно з ч.ч.1, 2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789 ХІІ (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Відповідно до ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Частиною 2 ст.150 СК України визначено, що батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.
Згідно вимог ч.ч.1, 2 ст.155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.
Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, тобто, вони обидва повинні нести обов`язок належного забезпечення своїй дитині належних умов для життя та гармонійного розвитку.
Згідно ст. 189 СК України батьки мають право укласти договір про сплату аліментів на дитину, у якому визначити розмір та строки виплати. Умови договору не можуть порушувати права дитини, які встановлені цим Кодексом. Договір укладається у письмовій формі і нотаріально посвідчується.
Згідно ч.2 ст.191 СК України аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років.
Тлумачення ч. 2 ст. 191 СК України, свідчить про те, що при зверненні до суду з позовом про стягнення аліментів за минулий час позивач має довести наступні обставини:
- вжиття заходів щодо одержання аліментів з відповідача протягом періоду, за який позивач просить стягнути аліменти;
- неможливість одержання аліментів у зв`язку з ухиленням відповідача у цей період від їх сплати.
Ухилення від сплати аліментів - це винна протиправна поведінка, тобто, свідоме невиконання своїх обов`язків в умовах, коли позивач звертався до відповідача особисто із вимогою про сплату коштів необхідних для утримання дитини.
Обов`язковою умовою присудження аліментів за минулий час є доведеність позивачем вжиття заходів щодо одержання аліментів з відповідача, та неможливість їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. На що неодноразово звертав увагу й Верховий Суд, зокрема, в постановах від 19 грудня 2019 у справі №635/6268/18; від 27 січня 2020 року у справі №672/198/19; від 29 січня 2020 року у справі №756/14483/18.
Постановою Верховного Суду від 18 травня 2020 року (справа №215/5867/17) сформовано правову позицію, про те, що частиною другою статті 191 СК України передбачено, що аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років. Аналіз наведеної норми закону дає підстави для висновку, що для стягнення аліментів за минулий час позивач повинен довести такі обставини як вжиття заходів щодо одержання аліментів з відповідача та ухилення відповідача від надання утримання дитині.
Аналогічні висновки містяться у поставі Верховного Суду від 20 березня 2024 року у справі № 235/101/21.
Також під ухиленням від сплати аліментів у юридичній науці розуміють пряму відмову від надання утримання, а також різні дії (бездіяльність) зобов`язаної особи, спрямовані на повне або часткове ухилення від сплати аліментів.
Згідно ч. 3 с. 653 ЦК України у разі зміни або розірвання договору зобов`язання змінюється або припиняється з моменту досягнення домовленості про зміну або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни. Якщо договір змінюється або розривається у судовому порядку, зобов`язання змінюється або припиняється з моменту набрання рішенням суду про зміну або розірвання договору законної сили.
Відповідно до частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Верховний Суд зауважує, що за загальним правилом доказування тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову покладається на позивача, за таких умов доведення не може бути належним чином реалізоване шляхом спростування позивачем обґрунтованості заперечень відповідача. Пріоритет у доказуванні надається не тому, хто надав більшу кількість доказів, а в першу чергу їх достовірності, допустимості та достатності для реалізації стандарту більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджувальної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим ніж протилежний (Постанова Вс від 21 вересня 2022 року у справі № 645/5557/16-ц).
Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. (частина перша, друга статті 77 ЦПК України).
Метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи, обов`язок доказування покладається на сторін, суд за власною ініціативою не може збирати докази. Це положення є одним із найважливіших наслідків дії принципу змагальності у цивільному процесі.
Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (стаття 78 ЦПК України).
Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Судом встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 24.01.2023 уклали договір про здійснення батьківських прав та виконання обов`язків щодо виховання, утримання дітей і сплати аліментів на ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , які народилися ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Згідно з п. 7,8 Договору, аліменти сплачуються матір`ю щомісяця у виді твердої грошової суми у гривні, що відповідає 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину. Розмір аліментів підлягає індексації відповідно до закону.
На підтвердження факту сплати аліментів на утримання дітей відповідачкою надала суду копії квитанцій за період з 2022 по 2025 роки на загальну суму 116 954,54 грн. 
Оцінивши зазначені докази в їх сукупності судова колегія вважає, що вони не є належними та достатніми доказами на підтвердження факту сплати позивачкою та отримання позивачем аліментів на утримання дітей.
Висновок суду про те, що здійснені відповідачкою платежі є понесеними нею додатковими витратними на утримання дітей є припущенням, оскільки докази понесення позивачем зазначених витрат протягом 2022 - 2025 роки суду не надані. 
Оскільки за умовами договору аліменти сплачуються матір`ю щомісяця у виді твердої грошової суми у гривні, що відповідає 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, що у 2023 році складало 1416,50 грн, у 2024 - 2025 році 3196 грн, а тому відповідачка мала би сплатити аліменти за період вказаний позивам у позовній заяві на утримання на ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , які народилися ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмір 93 560 грн.
Розрахунок позивача є помилковим, оскільки здійснений за календарними роками, а не за фактичним періодом зобов`язання. Відповідно до усталеної судової практики, аліменти у твердій грошовій сумі визначаються шляхом обчислення повних місяців з дати виникнення обов`язку до відповідної календарної дати наступного місяця. За таких обставин період з 24.01.2023 по 24.09.2025 становить 32 місяці, що відповідає загальній сумі аліментів 93 560 грн.
Враховуючи, що відповідачка належним чином виконала умови пункту 7 Договору щодо здійснення батьківських прав та виконання обов`язків щодо виховання та утримання дітей, сплати аліментів від 26 січня 2023 року, який на момент стягнення залишався чинним, підстав для задоволення позовних вимог відсутні. 
Водночас доводи апелянта щодо закриття провадження, посилаючись на рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 12 грудня 2025 року, яким розірвано договір про здійснення батьківських прав та виконання обов`язків щодо виховання та утримання дітей, сплати аліментів від 26 січня 2023 року між нею та ОСОБА_1 , є безпідставними. Такі доводи не відповідають вимогам ст. 653 ЦК України, оскільки договір припиняє дію лише з дня ухвалення або набрання законної сили рішенням суду, а позивач має право стягувати аліменти за період, що передує даті ухвалення рішення — 12 грудня 2025 року.
Доводи апеляційної скарги спростовують висновки суду першої інстанції.
Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, рішення суду скасуванню. 
Згідно частин 1, 13 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.  
Оскільки апеляційна скарга ОСОБА_2 , тому судовий збір за подачу апеляційної скарги у розмірі 1816,80 грн з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 . 
Керуючись ст. 367, 369, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,-
ПОСТАНОВИВ :
Апеляційну скаргу Канделакі Володимира Михайловича, який діє в інтересах ОСОБА_2 задовольнити.
Рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 17 листопада 2025 року-скасувати.
В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 на корсить ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 1816 (одна тисяча вісімсот шістнадцять) грн 16 коп. 
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий           О.Ю.Тичкова

Судді            О.В.Маміна

Н.П.Пилипчук