Справа № 753/13002/25 
Провадження № 22-ц/4808/551/26
Головуючий у 1 інстанції Максименко О. Ю. 
Суддя-доповідач Барков В. М.

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 квітня 2026 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі:
головуючого судді Баркова В. М.,
суддів:  Василишин Л. В.,
Пнівчук О. В.,
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ТОВ Фінансова компанія «Ейс» на заочне рішення Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 09 лютого 2026 року в складі судді Максименко О. Ю., ухвалене у м. Надвірна Івано-Франківської області, у справі за позовом ТОВ «Фінансова компанія «Ейс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2025 року позивач ТОВ «Фінансова компанія «Ейс» звернувся до суду із позовом до відповідача ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги були мотивовані тим, що 19 липня 2023 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» було укладено кредитний договір № 492880596 у формі електронного документа, шляхом його підписання одноразовим ідентифікатором «MNV6D9T5», відповідно до умов якого відповідач отримав кредит у розмірі 5 400 грн.
28 листопада 2018 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон плюс» було укладено договір факторингу № 28/1118-01, за умовами якого первісний кредитор відступив право грошової вимоги щодо заборгованості відповідача за вказаним кредитним договором.
27 травня 2024 між ТОВ «Таліон плюс» та ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» укладено договір факторингу № 27/0524-01, за умовами якого останнє набуло право грошової вимоги щодо заборгованості відповідача за вказаним кредитним договором.
В подальшому право грошової вимоги за заборгованістю відповідача ОСОБА_1 набув позивач ТОВ «Фінансова компанія «Ейс», уклавши 29 травня 2025 року з ТОВ «ФК «Онлайн фінанси» договір факторингу № 29/05/25-Е. Відповідно до реєстру боржників за договором факторингу № 29/05/25-Е від 29 травня 2025 року ТОВ «Фінансова компанія «ЕЙС» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 27 951,48 грн.
Посилаючись на те, що відповідач належним чином не виконав свого зобов`язання щодо повернення кредитних коштів, позивач ТОВ «Фінансова компанія «Ейс» просив стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором № 492880596 від 19 липня 2023 року у розмірі 27 951,48 грн., з яких 5 400 грн. – заборгованість за тілом кредиту, 22 551,48 грн. – заборгованість за відсотками за користування кредитом, а також 2 422,40 грн. судового збору та 7 000 грн. витрат на професійну правничу допомогу.
Заочним рішенням Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 09 лютого 2026 року в задоволенні позову ТОВ «Фінансова компанія «Ейс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено.
У апеляційній скарзі на зазначене рішення суду ТОВ «Фінансова компанія «Ейс», посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального або неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову у повному обсязі.
Зазначає, що судом першої інстанції не було враховано того, що умовами укладеного між сторонами кредитного договору, зокрема п.8.3.1 сторонами погоджено, що за період від дати видачі Кредиту до 18 серпня 2023 року (включно) проценти нараховуються за дисконтною процентною ставкою 766,50% річних, що становить 2,10 % від суми кредиту за кожний день користування ним. Згідно п. 8.4. вказаного договору після закінчення дисконтного періоду кредитування проценти нараховуються за процентною ставкою 1087,70% річних, що становить 2,98% в день від суми залишку Кредиту, що знаходиться у Позичальника за кожний день користування ним.
Поза увагою суду першої інстанції залишилось й те, що п. 12.4 Кредитного договору, сторони погодили, що проценти, нараховані після закінчення строку дії цього Договору, є процентами за користування грошовими коштами в розумінні ч. 2 ст. 625 ЦК України. А тому, на думку позивача, ТОВ «Фінансова компанія «Ейс» вправі вимагати від відповідача проценти за користування кредитом поза межами встановленого Кредитним договором строку кредитування у розмірі 27 951,48 грн.
Також скаржник не погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що ним не доведено перехід права грошової вимоги до відповідача за кредитним договором. На спростування даного висновку суду першої інстанції скаржник вказує, що 19 вересня 2023 року первинний кредитор та ТОВ «Таліон Плюс» підписали Реєстр прав вимоги № 249, відповідно до якого останній набув право вимоги до Відповідача на загальну суму 13 951,44 грн. Даний факт свідчить про те, що відступлення права вимоги здійснювалося не щодо майбутніх чи умовних зобов`язань, а конкретного, дійсного та чинного на той момент зобов`язання Відповідача перед Первинним кредитором. Крім того, вказує, що 27 травня 2024 року ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» на виконання Договору факторингу підписали Реєстр прав вимоги, за яким від ТОВ «Таліон Плюс» до ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» відступлено право грошової вимоги до Відповідача за Кредитним договором у розмірі зазначеному у Реєстрі прав вимоги.
Щодо переходу прав вимоги за Договором факторингу № 29/05/25-Е від 29 травня 2025 року скаржник зауважує, що ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та Позивач на виконання Договору факторингу підписали Реєстр Боржників № б/н від 29 травня 2025 року, за яким від ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» до Позивача відступлено право грошової вимоги до Відповідача за Кредитним договором у розмірі зазначеному у Реєстрі прав вимоги.
Скаржник зазначає, що він надав усі документи на підтвердження переходу прав вимоги до нього, передані первісними кредиторами, а тому суду першої інстанції не було підстав для відмови у задоволенні позовних вимог. При цьому, позивач звертає увагу суду на те, що суд першої інстанції визнав факт укладення сторонами кредитного договору та підтвердив наявність зобов`язань, що виникли на його підставі. Більш того, суд встановив факт укладення договорів факторингу разом із відповідними додатковими угодами.
Відповідач ОСОБА_1 правом подачі відзиву на апеляційну скаргу ТОВ «Фінансова компанія «Ейс» не скористався, своїх заперечень щодо змісту і вимог апеляційної скарги до апеляційного суду не направляв. Відповідно до частини третьої статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Згідно із статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній та додатково поданими доказами, перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Згідно з ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Частиною 13 ст. 7 ЦПК України визначено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними в справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Враховуючи категорію справи та ціну позову, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу представника ТОВ «Фінансова компанія «Ейс» необхідно задовольнити з наступних підстав.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Судове рішення ухвалене судом першої інстанції вищезазначеним вимогам в повній мірі не відповідає.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ТОВ «Фінансова компанія «Ейс» до ОСОБА_1 , суд першої інстанції прийшов до висновків, що строк дії кредитного договору № 492880596 від 19 липня 2023 року закінчився 18 серпня 2023 року у зв`язку із закінченням строку дисконтного періоду та відсутності його пролонгації. А тому, проценти за користування кредитними коштами до 15 грудня 2023 року нараховано відповідачу поза межами строку дії договору. Водночас, суд першої інстанції вважав, що позивачем не доведено перехід права вимоги за вказаним кредитним договором від ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» до ТОВ «Фінансова компанія «ЕЙС» відповідно до договору факторингу № 29/05/25-Е від 29 травня 2025 року (відсутнє підтвердження продовження строку дії договору факторингу 27/0524-01 від 27 травня 2024 року після 31 грудня 2024 року, на момент укладення договору факторингу № 29/05/25-Е від 29 травня 2025 року)
Проте, з такими висновками суду першої інстанції колегія суддів не погоджується з огляду на таке.
Судом першої інстанції встановлено, що 19 липня 2023 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 було укладено договір кредитної лінії № 492880596, у формі електронного документа, шляхом його підписання одноразовим ідентифікатором «MNV6D9T5» (зворот а.с. 20-29). Вказаним одноразовим ідентифікатором відповідачем також було підписано Паспорт споживчого кредиту продукту «Смарт», у якому передбачені основні умови кредитування з урахуванням побажань споживача (а.с. 19-20).
За умовами вказаного договору відповідач ОСОБА_1 отримав кредит в розмірі 5 400 грн. на споживчі потреби зі строком кредитування до 1 857 днів. Дисконтний період користування складає 30 днів з можливістю продовження. Сторони погодили, що встановлений у договорі строк дисконтного періоду може бути продовжено позичальником шляхом здійснення протягом дисконтного періоду та пільгового періоду сплати всіх фактично нарахованих процентів, за умови, якщо позичальником в особистому кабінеті чи в терміналах самообслуговування партнерів кредитодавця активовано функцію продовження строку дисконтного періоду. Для здійснення першої пролонгації дисконтного періоду позичальнику необхідно сплатити всі нараховані за перші 30 днів дисконтного періоду проценти у розмірі 3 402 грн. За період від дати видачі кредиту до 18 серпня 2023 року (включно) проценти нараховуються за процентною ставкою 766,50 % річних, що на день укладення договору становить 2,10 % від суми кредиту за кожен день користування ним. У разі якщо Позичальник вчинить описані в п. 3.2. Договору дії щодо продовження Дисконтного періоду (ініціює Пролонгацію) один або декілька разів, за період з наступного дня після 18 серпня 2023 року проценти нараховуються за ставкою 766,50 % річних, що на день укладення Договору становить 2,10 % в день від суми Кредиту за кожний день користування ним. Після закінчення Дисконтного періоду кредитування проценти нараховуються за процентною ставкою 1 087,70 % річних, що на день укладення Договору становить 2,98 % в день від суми залишку Кредиту, що знаходиться у Позичальника за кожний день користування ним. Кожен окремий Транш за цим Договором надається Позичальнику шляхом ініціювання кредитового переказу грошових коштів з рахунку Кредитодавця, на рахунок Позичальника, використовуючи реквізити Платіжної картки НОМЕР_1 , що відбувається не пізніше ніж протягом 3 (трьох) банківських днів з моменту укладення Договору чи ініціювання отримання чергового Траншу за Договором.
Згідно п. 7.3 Договору кінцевою датою повернення кредиту є 18 серпня 2028 року.
Виконання первісним кредитором обов`язку щодо надання грошових коштів відповідачу у розмірі 5 400 грн. підтверджується платіжним дорученням ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» від 19 липня 2023 року. Кошти були зараховані на платіжну картку № НОМЕР_1 (а.с. 39).
Належність платіжної картки НОМЕР_1 ОСОБА_1 та факт зарахування на неї у період з 19 по 24 липня 2023 року коштів у сумі 5 400 грн. підтверджено інформацією АТ «Універсал Банк», витребуваною ухвалою суду першої інстанції від 25 жовтня 2025 року, а також випискою про рух коштів по картці від 25 листопада 2025 року (а.с. 118, 120).
Доказів того, що на картку № НОМЕР_1 не було перераховано суму у розмірі 5 400 грн. відповідачем не надано.
Також встановлено, що 28 листопада 2018 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон плюс» було укладено договір факторингу № 28/1118-01, за умовами якого ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» зобов`язується відступити ТОВ «Таліон Плюс» права вимоги, зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату на умовах, визначених цим договором (а.с. 45-50).
У подальшому первинний кредитор та ТОВ «Таліон Плюс» уклали ряд додаткових угод, якими вносилися зміни до Договору факторингу, зокрема: №19 від 28 листопада 2019 року, відповідно до якої строк дії Договору продовжено до 31 грудня 2020 року; №26 від 31 грудня 2020 року, якою строк дії Договору продовжено до 31 грудня 2021 року; №27 від 31грудня 2021 року, відповідно до умов якої строк дії Договору продовжено до 31 грудня 2022 року; №31 від 31 грудня 2022 року, якою строк дії Договору продовжено до 31 грудня 2023 року; №32 від 31 грудня 2023 року, згідно з якою продовжено строк дії Договору до 31 грудня 2024 року (а. с. 51-57).
Відповідно до витягу з реєстру прав вимоги № 249 від 19 вересня 2023 року, ТОВ «Таліон Плюс» набуло право грошової вимоги до відповідача за договором № 492880596 від 19 липня 2023 року в сумі 13 951,44 грн., з яких: 5 400 грн. – сума заборгованості за основною сумою боргу; 8 551,44 грн. – сума заборгованості за відсотками (а.с. 58-59).
27 травня 2024 року між ТОВ «Таліон плюс» та ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» укладено договір факторингу № 27/0524-01, за умовами якого ТОВ «Таліон плюс» передає (відступає) ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» приймає належні ТОВ «Таліон плюс» права вимоги до боржників, вказаних в реєстрах права вимоги. Строк дії договору закінчується 31 грудня 2024 року (а.с. 61-65).
Відповідно до реєстру права вимоги № 1 від 27 травня 2024 року ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 27 951,48 грн., з яких: 5 400 грн. – сума заборгованості за основною сумою боргу; 22 551,48 грн. – сума заборгованості за відсотками (а.с. 66-67).
29 травня 2025 року між ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» та ТОВ «ФК «Ейс» укладено договір факторингу № 29/05/25-Е, за умовами якого ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» передає (відступає) за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «ЕЙС» приймає належні ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» права вимоги до боржників, вказаних в реєстрах права вимоги. (а.с. 69-71).
Відповідно до реєстру боржників до договору факторингу № 29/05/25-Е, ТОВ «ФК «ЕЙС» набуло права грошової вимоги за кредитним договором № 492880596 від 19 липня 2023 в сумі 27 951,48 грн., з яких: 5 400 грн. – сума заборгованості за основною сумою боргу; 22 551,48 грн. – сума заборгованості за відсотками (а.с. 74-76).
Згідно детального розрахунку заборгованості за кредитним договором № 492880596 від 19.07.2023 року, відповідач жодних платежів за договором не здійснював (а.с. 80-83).
Як вбачається з виписки з особового рахунку за кредитним договором № 492880596 від 19.07.2023 року, заборгованість станом на 05.06.2025 року становить 27 951,48 грн., яка складається із заборгованості по кредиту в розмірі 5 400 грн. та заборгованості по відсотках в розмірі 22 551,48 грн. (а.с. 84).
Згідно з частиною першою статті 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Відповідно до статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України).
Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Відповідно до ч. 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
У статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір – це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Електронні правочини оформлюються шляхом фіксації волі сторін та його змісту. Така фіксація здійснюється за допомогою складання документу, який відтворює волю сторін. На відміну від традиційної письмової форми правочину воля сторін електронного правочину втілюється в електронному документі.
З врахуванням положення ч. 1 ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» правочин вважається вчиненим у електронній формі у випадку, якщо в ньому наявні всі обов`язкові реквізити документа.
Також, відповідно до ч. 1, 2 ст. 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа.
З урахуванням викладеного, лише наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх. 
Згідно з ч. 1 ст. 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис».
З огляду на вищенаведені норми права та надані позивачем докази, апеляційний суд вважає, що позивачем у передбаченому законом порядку доведено факт укладення 19 липня 2023 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 кредитного договору № 492880596 на суму 5 400 грн.
Доказів протилежного матеріали справи не містять, відповідачем ОСОБА_1 таких не надано, що в силу положень статей 12, 81 ЦПК України є його процесуальним обов`язком.
Що ж стосується висновку суду про те, що позивачем не доведено перехід права вимоги за вказаним кредитним договором від ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» до ТОВ «Фінансова компанія «ЕЙС» відповідно до договору факторингу № 29/05/25-Е від 29 травня 2025 року, то колегія суддів з ним не погоджується з огляду на таке.
Звертаючись з цим позовом та обґрунтовуючи заявлені вимоги, ТОВ «Ейс» вказувало на те, що право вимоги від первісного кредитора ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» перейшло до ТОВ «Таліон Плюс», від ТОВ «Таліон Плюс» до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та від ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» до позивача на підставі договорів факторингу, які були укладені відповідно 28 листопада 2018 року, 27 травня 2024 року та 29 травня 2025 року, а також на підставі додаткових угод, якими продовжувалися строки дії договорів факторингу і реєстрів прав вимоги до укладених договорів факторингу.
Відповідно до статті 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором.
Частиною першою статті 1078 ЦК України визначено, що предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Згідно з частиною другою статті 1078 ЦК України майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається.
В постанові від 18 жовтня 2023 року у справі № 905/306/17 Верховний Суд дійшов висновку, що для підтвердження факту відступлення права вимоги, фінансова компанія як заінтересована сторона повинна надати до суду докази переходу права вимоги від первісного до нового кредитора на кожному етапі такої передачі. Належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором (постанови Верховного Суду від 29.06.2021 року у справі № 753/20537/18, від 21.07.2021 року у справі № 334/6972/17, від 27.09.2021 року у справі № 5026/886/2012 тощо).
Відповідно до п. 1.3. договору факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року, укладеного між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» право вимоги означає всі права Клієнта за Кредитними договорами, в тому числі права грошових вимог до Боржників по сплаті суми Боргу за Кредитними Договорами, строк платежу за якими настав, а також права вимоги, які виникнуть в майбутньому.
Розділом 4 вказаного договору регламентовано порядок відступлення права вимоги. Згідно з п. 4.1. право вимоги переходить від Клієнта до Фактора в день підписання Сторонами Реєстру прав вимог, по формі встановленій у відповідному Додатку. Підписанням Реєстру прав вимоги Сторони засвідчують передачу Права вимоги до Боржників в повному обсязі, за відповідним Реєстром права вимоги.
Аналогічні умови зазначено і в договорах факторингу, укладених між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс», а також між ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та ТОВ «ФК «Ейс».
Так, 27 травня 2024 року між ТОВ «Таліон плюс» та ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» укладено договір факторингу № 27/0524-01відповідно до п. 8.2 строк дії якого закінчується 31 грудня 2024 року.
Пунктом 2.1 розділу 2 договору факторингу № 27/0524-01 визначено, що клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату на умовах, визначених цим договором.
Відповідно до п. 1.3 договору факторингу № 27/0524-01під правом вимоги розуміється всі права клієнта за кредитними договорами, в тому числі права грошових вимог до боржників по сплаті суми боргу за кредитними договорами, строк платежу за якими настав, а також права вимоги, які виникнуть в майбутньому.
Пунктом. 1.5 зазначеного договору факторингу встановлено, що реєстр прав вимоги означає перелік прав вимоги до боржників, що відступається за цим договором. Форма вказаного реєстру наведена в додатку № 1 до цього договору.
Відповідно до витягу з реєстру прав вимоги № 1 від 27 травня 2024 року до договору факторингу № 27/0524-01від 27 травня 2024 року в даному реєстрі під № 10610 значиться ОСОБА_1 , за яким обчислюється заборгованість за кредитним договором №492880596 від 19 липня 2023 року на загальну суму 27 951,48 грн., з яких: 5 400 грн. – сума заборгованості за основною сумою боргу; 22 551,48 грн. – сума заборгованості за відсотками (а.с. 66-67).
29.05.2025 року ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» та ТОВ «Фінансова компанія «Ейс» було укладено договір факторингу № 29/05/25-Е.
Відповідно до п. 1.2. договору факторингу № 29/05/25-Е перехід від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості до боржників відбувається в момент підписання сторонами акта прийому-передачі Реєстру боржників згідно з додатком № 2, після чого фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей та набуває відповідні права вимоги.
Відповідно до витягу з реєстру боржників від 29 травня 2025 року до договору факторингу № 29/05/25-Е в даному реєстрі під № 5055 значиться ОСОБА_1 , за яким обчислюється заборгованість за кредитним договором №№ 492880596 від 19липня 2023 року на загальну суму 27 951,48 грн., з яких: 5 400 грн. – сума заборгованості за основною сумою боргу; 22 551,48 грн. – сума заборгованості за відсотками.
Таким чином, умови зазначених договорів передбачали можливість передачі права вимоги, які виникнуть в майбутньому. Такі умови договорів не суперечать нормам чинного законодавства та в установленому законом порядку судом недійсними не визнавалися, а отже, виходячи із презумпції правомірності правочину, є правомірними, тобто такими, що породжують певні цивільні права та обов`язки. Крім того, додатковими угодами, строк дії договорів факторингу було продовжено, водночас умовами договору передбачалося, що перехід права вимоги здійснюється в момент підписання реєстру права вимоги.
Апеляційний суд зауважує, що долучені позивачем до позовної заяви документи та їх копії, зокрема: договори факторингу та додаткові угоди до них, реєстри боржників, акти прийому-передачі реєстру боржників є належними, допустимими та достатніми доказами відступлення права вимоги у спірних правовідносинах.
Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується із доводами апеляційної скарги про те, що ТОВ «ФК «Ейс» у встановленому законом порядку набуло право вимоги до відповідача за кредитним договором № 492880596 від 19 липня 2023 року.
Суд першої інстанції вищенаведеного не врахував та дійшов помилкового висновку про недоведеність позивачем факту відступлення права грошової вимоги за кредитним договором № 492880596 від 19 липня 2023 року.
Звертаючись до суду з позовом, ТОВ «ФК «Ейс» надало виписку з особового рахунку за кредитним договором, згідно з якою заборгованість ОСОБА_1 станом на 05 червня 2025 року складає 27 951,48 грн., з яких: 5 400 грн. – заборгованість за тілом кредиту, 22 551,48 грн. – заборгованість за відсотками за користування кредитом.
Згідно з п. 3.1 Кредитного договору позичальнику надається Дисконтний період кредитування, протягом якого позичальник може збільшувати суму кредиту (отримати черговий транш) в межах кредитного ліміту, шляхом ініціювання такої операції в особистому кабінеті, а також частково повернути суму кредиту. На момент укладення цього договору строк Дисконтного періоду користування складає 30 (тридцять) днів від дати отримання позичальником першого траншу. Загальний строк Дисконтного періоду користування кредитом вираховується в порядку, передбаченому п. 3.2. договору. У випадку надання першого траншу не в день укладення договору строк дії кредитної лінії та строк Дисконтного періоду автоматично продовжується на ту кількість днів, на яку відрізняється дата укладення договору по відношенню до дати надання першого траншу за договором.
В пункті 3.2. договору сторони погодили, що встановлений в п. 3.1. договору строк Дисконтного періоду може бути продовжено позичальником шляхом здійснення протягом Дисконтного та Пільгового періодів оплати всіх фактично нарахованих процентів за умови, якщо позичальником в особистому кабінеті чи в терміналах самообслуговування партнерів кредитодавця активовано функцію продовження строку Дисконтного періоду, кількість продовжень Дисконтного періоду на умовах, описаних в цьому пункті, не обмежена.
Відповідно п. 3.3. договору для здійснення першої пролонгації Дисконтного періоду за цим договором, позичальнику необхідно сплатити всі нараховані за перші 30 днів Дисконтного періоду проценти у розмірі 3402 грн. Про суму нарахованих процентів, що позичальнику необхідно сплатити для оформлення другої і наступних пролонгацій позичальник інформується через особистий кабінет.
Згідно з п 7.1. договору на момент укладення цього договору сторони дійшли згоди, що орієнтовна дата погашення всієї суми кредиту за всіма наданими траншами є датою закінчення Дисконтного періоду кредитування 18 серпня 2023 року, а саме протягом: 30 (тридцять) днів від дати отримання першого траншу позичальником.
Відповідно до п. 8.1 договору за користування кредитом позичальник зобов`язаний сплачувати кредитодавцю проценти за користування кредитом, інших витрат позичальника, крім процентів за належне користування кредитом, договором не передбачено.
Пунктом 8.3. договору визначено, що за період від дати видачі кредиту до 18 серпня 2023 року проценти нараховуються за процентною ставкою 766,50% річних, що на день укладення договору становить 2,10 % в день від сума залишку кредиту що знаходиться у позичальника за кожний день користування ним.
Згідно з п. 8.4 договору зобов`язання по сплаті процентів за користування кредитом після закінчення Дисконтного періоду кредитування визначається за процентною ставкою 1087,70 відсотків річних, що на день укладення договору становить 2,98% в день від суми залишку кредиту, що знаходиться у позичальника за кожний день користування ним.
Проценти в розмірі визначеному за правилами цього договору, нараховуються на фактичну суму залишку кредиту за кожен день користування кредитом починаючи з першого дня надання траншу за договором до дня закінчення строку дії цього договору.
Згідно п. 7.3. договору кінцева дата повернення (виплати) кредиту – 18 серпня 2028 року.
Відповідно до п. 11.1 договору договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами та діє протягом 5 ( п`яти) років, а в частині розрахунків до повного та належного їх виконання. У будь-якому разі зобов`язання , що виникли під час дії цього договору діють до повного їх виконання.
Тобто, сторонами було погоджені всі істотні умови договору.
Встановлено, що ОСОБА_1 порушив зобов`язання, встановлені договором, що призвело до подорожчання кредиту і збільшення процентної ставки, відповідно до пункту 8.4 кредитного договору.
Наведене свідчить про наявність у позивача права на нарахування відсотків від суми кредиту за кожен день користування кредитом після закінчення 30-ти денного строку кредитування в порядку, передбаченому кредитним договором, з умовами якого позичальник був ознайомлений.
Із сформованого ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» розрахунку заборгованості вбачається, що за період з 19 липня по 19 вересня 2023 року первісний кредитор нарахував заборгованість відповідача по відсотках за кредитним договором у загальному розмірі 8 551,44 грн., зокрема за період з 19 по 18 серпня 2023 року за ставкою 2,1% в день, за період з 23 серпня по 19 вересня 2023 року – за ставкою 2,98 % в день, що відповідає умовам укладеного договору (а.с. 80-81).
В матеріалах справи також міститься розрахунок заборгованості по відсотках, нарахований новим кредитором ТОВ «Таліон Плюс» за період з 19 вересня по 15 грудня 2023 року за ставкою 2,98 % в день у розмірі 22 551,48 грн. (а.с. 82-83).
Апеляційний суд перевірив надані позивачем розрахунки та встановив, що вони проведені з урахуванням строку кредитування, виходячи із розміру відсотків, визначених в кредитному договорі та дійшов висновку, що заборгованість відповідача перед позивачем за договором № 492880596 від 19 липня 2023 року становить 27 951,48 грн., з яких 5 400 грн. – заборгованість за тілом кредиту, 22 551,48 грн. – заборгованість за відсотками за користування кредитом, яка була заявлена ТОВ «Фінансова компанія «Ейс» у позовних вимогах та підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.
Відповідач розмір кредитної заборгованості не спростував, своїх контррозрахунків заборгованості чи доказів, які б підтверджували її відсутність, суду не надав.
Зважаючи на вищенаведені обставини, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції ухвалив рішення з порушенням норм процесуального права та неправильно застосував норми матеріального права, висновки суду не відповідають обставинам справи, а тому з підстав, передбачених ч. 1 ст. 376 ЦПК України, його належить скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову ТОВ «Фінансова компанія «Ейс».
За змістом підпунктів «б», «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України у постанові суду апеляційної інстанції має бути зазначено про новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, у випадку скасування або зміни судового рішення, та розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи (частина перша, пункт 1 частини третьої статті 133 ЦПК України).
Порядок розподілу судових витрат вирішується за правилами, встановленими в статтях 141-142 ЦПК України.
Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо) (частина восьма статті 141 ЦПК України).
Відповідно до положень частин першої, другої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову – на відповідача; у разі відмови в позові – на позивача; у разі часткового задоволення позову – на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Враховуючи, що судом апеляційної інстанції у даній справі задоволено позовні вимоги у повному обсязі, беручи до уваги відсутність в матеріалах справи заперечення відповідача щодо співмірності витрат на правничу допомогу, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути документально підтверджені судові витрати, понесені позивачем у суді першої інстанції в розмірі 2 422,40 грн. сплаченого судового збору за подання позовної заяви (а.с. 16), 3 633,60 грн. сплаченого судового збору за подання апеляційної скарги (а.с. 192), а також 7 000 грн. витрат за надання правничої допомоги (а.с. 85-90).
Керуючись статтями 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ТОВ Фінансова компанія «Ейс» – задовольнити.
Заочне рішення Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 09 лютого 2026 року – скасувати.
Позов ТОВ «Фінансова компанія «Ейс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором – задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія «Ейс»заборгованість за договором № 492880596 від 19 липня 2023 року яка станом на 27 травня 2024 року становить 27 951 (двадцять сім тисяч дев`ятсот п`ятдесят одну) грн. 48 коп., з яких 5 400 грн. – заборгованість за тілом кредиту, 22 551,48 грн. – заборгованість за відсотками за користування кредитом, 2 422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) грн. 40 коп. сплаченого судового збору за подання позовної заяви, 3 633 (три тисячі шістсот тридцять три) грн. 60 коп. сплаченого судового збору за подання апеляційної скарги, а також 7 000 (сім тисяч) грн. витрат за надання правничої допомоги, а разом – 41 007 (сорок одну тисячу сім) грн. 48 коп.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення і у випадках, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України, може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 09 квітня 2026 року.

Судді В. М. Барков

Л. В. Василишин

О. В. Пнівчук