Справа № 214/8381/25
2/214/641/26
Р І Ш Е Н Н Я
Іменем України
16 квітня 2026 року м. Кривий Ріг

Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді - Євтушенка О.І.,
за участю:
секретаря судового засідання - Ручинської К.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін цивільну справу №214/8381/25 за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

ВСТАНОВИВ:

Представник ТзОВ «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР» Літовченко О.О. звернулась до суду з позовною заявою шляхом направлення через модуль підсистеми ЄСІТС «Електронний суд», в якій просила стягнути із ОСОБА_1 на користь ТзОВ «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР» заборгованість за кредитним договором №16.02.2025-100000030 від 16.02.2025 у загальному розмірі 76 250,00 грн., що складається з: заборгованості за тілом кредиту - 25 000,00 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом - 35 000,00 грн., комісії - 3 750,00грн., неустойки - 12 500,00 грн.; стягнути з відповідача судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 2 422 грн. 40 коп.
Пред`явлені вимоги мотивовано тим, що 16.02.2025 між ТзОВ «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір (оферти) №16.02.2025-100000030, за умовами якого кредитодавець надає позичальникові кредит у безготівковій формі шляхом перерахування за реквізитами вказаної позичальником банківської картки № НОМЕР_1 у розмірі 25 000,00 грн. строком на 140 днів зі сплатою процентів за користування ним за кожен день користування кредитом за фіксованою ставкою 0,82% за кожен день користування кредитом. За порушення виконання зобов`язань позичальникові нараховується пеня за кожен день невиконання/неналежного виконання кожного окремого зобов`язання незалежно від суми невиконаного/неналежно виконаного зобов`язання. 
Кредит надається на споживчі цілі - придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. Відповідно до умов договору, кредитором також нараховується комісія, пов`язана з наданням кредиту (економічна сутність - плата за надання кредиту) - 15% від суми кредиту, що дорівнює 3 750,00 грн., нараховується кредитором та обліковується в день видачі кредиту. 
Договір укладено та підписано сторонами в електронній формі, зокрема, відповідачем договір підписаний електронним підписом одноразовим ідентифікатором у порядку, передбаченому Законом України «Про електронну комерцію». Свої зобов`язання за договором про надання споживчого кредиту ТзОВ «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР» виконало належним чином, перерахувавши позичальникові 16.02.2024 грошові кошти в сумі 25 000,00 грн. на вказану ОСОБА_1 банківську картку № НОМЕР_1 . 
Однак, протягом обумовленого строку відповідач не виконав належним чином кредитні зобов`язання в частині погашення заборгованості, чим допустив утворення заборгованості, розмір якої складає 76 250,00 грн., що складається з: заборгованості за тілом кредиту - 25 000,00 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом - 35 000,00 грн., комісії - 3 750,00грн., неустойки - 12 500,00 грн. 
Оскільки відповідач не здійснює платежів для погашення заборгованості, продовжує ухилятися від виконання своїх зобов`язань, чим порушує законні права та інтереси ТзОВ «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР» як кредитора, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Ухвалою суду від 28 серпня 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду з відкриттям спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.
Не визнаючи позовні вимоги ТзОВ «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР», відповідач ОСОБА_1 10.09.2025, шляхом направлення через модуль підсистеми ЄСІТС «Електронний суд», подав відзив до суду, у якому зазначає, що позов є безпідставним та таким, що не підлягає задоволенню з кількох підстав. По-перше, відповідач заперечує наявність «складу правопорушення», оскільки позивач не надав належних доказів, що підтверджують факт перерахування коштів на його рахунок. Відповідач вказує на відсутність первинних бухгалтерських документів, які б засвідчували факт здійснення господарської операції. Зокрема, він зазначає, що розрахунок заборгованості, на який посилається позивач, не є первинним документом, а є лише зведеним обліковим документом, що самостійно не може служити доказом наявності заборгованості. По-друге, відповідач ОСОБА_1 стверджує, що кредитний договір не може вважатися укладеним, оскільки представник ТзОВ «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР» не довів факт передачі йому грошей за договором. ОСОБА_1 звертає увагу суду, що відповідно до положень ЦК України кредитний договір є укладеним з моменту передання грошей, і саме позивач має довести факт такої передачі. Оскільки цього доказу представник ТзОВ «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР» не надав, то останній вважає, що немає підстав для стягнення з нього заборгованості за кредитним договором. По-третє, відповідач ОСОБА_1 вказує на відсутність доказів належної ідентифікації його особи при підписанні кредитного договору в електронній формі. Відповідач зазначає, що представник ТзОВ «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР» не надав доказів, які б підтверджували факт ідентифікації його особи при використанні одноразового ідентифікатора (пароля), що є необхідною умовою для укладення кредитного договору в електронному вигляді. По-четверте, ОСОБА_1 звертає увагу на відсутність доказів верифікації банківської карти, на яку нібито здійснювався переказ коштів, та зазначає, що позивач не надав жодних документів, які б підтверджували належність цієї картки саме йому, а також не довів її верифікацію у фінансовій установі, що є обов`язковим для підтвердження факту здійснення переказу коштів. Таким чином, відповідач наполягає на тому, що представник ТзОВ «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР» не довів факт виконання умов кредитного договору, а отже, відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог. Враховуючи відсутність належних доказів, відповідач ОСОБА_1 просить суд відмовити в задоволенні позову в повному обсязі (а.с.55-57).
17.09.2025 від представника ТзОВ «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР» Павленка Д.О. до суду, шляхом направлення через модуль підсистеми ЄСІТС «Електронний суд», надійшла відповідь на відзив, зі змісту якої вбачається, що представник позивача ТзОВ «Споживчий центр» вважає, що поданий відзив відповідачем ОСОБА_1 не має підстав для зміни позиції позивача у справі та не може бути прийнятий судом у якості доказу. Представник позивача зазначає, що по-перше відзив відповідача не містить належних доказів щодо направлення його іншій стороні, а тому є процесуально недопустимим і не підлягає прийняттю до уваги судом. Враховуючи це, представник позивача просить суд не враховувати відзив відповідача при ухваленні рішення у справі. Крім того, представник позивача наголошує на тому, що незнання закону не звільняє від відповідальності (принцип ignorantia legis non excusat), що повинно бути враховано при оцінці правових позицій сторін. Щодо форми укладення договору, представник позивача вказує, що укладення кредитного договору від 16.02.2025 №16.02.2025-100000030 в електронній формі відповідає вимогам ст.ст.11-12 Закону України «Про електронну комерцію». Підписання договору в електронній формі відповідає всім вимогам законодавства і прирівнюється до письмового підписання за умови дотримання визначених процедур. Тому підписання договору шляхом використання одноразового ідентифікатора є належним і не потребує додаткових підтверджень. Крім того, представник позивача наголошує, що відповідач ОСОБА_1 підписав оспорюваний кредитний договір шляхом введення одноразового ідентифікатора (SMS-коду), що відповідно до правової позиції Верховного Суду України є достатнім для підтвердження волі сторін щодо укладення договору (постанова Верховного Суду від 12.01.2021 у справі №524/5556/19). Таким чином, підписання договору є дійсним та законним. Окрім того, представник позивача підкреслює, що ідентифікація відповідача ОСОБА_1 була здійснена через систему BankID, що є підтвердженням особи відповідача, відповідно до вимог Постанови НБУ №32, №105. Оскільки відповідач пройшов процедуру ідентифікації в системі BankID, його особа була підтверджена належним чином, а тому укладення договору є правомірним. Разом з тим, представник позивача звертає увагу, що кошти в розмірі 25 000,00 грн. було переведено на картку відповідача через платіжну систему iPay.ua, що підтверджується листом ТОВ «УПР» від 16.02.2025. Відповідач ОСОБА_1 , у свою чергу, не надав доказів, які б спростовували факт отримання ним коштів, зокрема не надав банківських виписок, які б були єдиним належним доказом у цьому випадку. Також, представник позивача наголошує, що нараховані проценти, комісія в розмірі 15% та неустойка в розмірі 250 грн./день є законними, оскільки укладений договір відповідає вимогам чинного законодавства, зокрема положенням Закону України «Про споживче кредитування». Враховуючи зміни в законодавстві, що набрали чинності у 2023 році, позивач ТзОВ «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР» має право на застосування таких умов у договорі, не порушуючи прав споживача. Водночас, ТзОВ «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР» звертає увагу на важливість принципу змагальності сторін у цивільному процесі (постанова Верховного Суду від 23.10.2019 у справі №917/1307/18). Також, відповідач ОСОБА_1 не надав жодних доказів, які б спростовували факт укладення договору або отримання кредитних коштів, що є важливим для встановлення правоти позивача. Представник позивача стверджує, що умови кредитного договору повністю відповідають вимогам Закону України «Про споживче кредитування» і не порушують прав споживача, а отже, договір є дійсним і не підлягає визнанню нікчемним. Всі умови договору є прозорими та чітко викладеними, що забезпечує захист прав споживача. Зважаючи на викладене, позивач просить суд долучити до матеріалів справи всі додатково надані докази та повністю задовольнити позовні вимоги. Також представник позивача просить визнати позицію відповідача ОСОБА_1 необґрунтованою і відхилити її.
19.09.2025 відповідач ОСОБА_1 , шляхом направлення через модуль підсистеми ЄСІТС «Електронний суд», подав до суду заперечення на відповідь на відзив. У поданих запереченнях відповідач наполягав на своїй позиції щодо невизнання позовних вимог та зазначив, що відповідь на відзив є необґрунтованою і такою, що не підлягає врахуванню судом. Зокрема, відповідач зазначив, що: подання процесуальних документів через підсистему «Електронний суд» виключає обов`язок їх дублювання поштовим зв`язком, у зв`язку з чим доводи позивача щодо порушення форми подання відзиву є безпідставними; позивачем не доведено факту укладення кредитного договору, оскільки відповідно до положень ЦК України кредитний договір вважається укладеним з моменту фактичного перерахування коштів, тоді як належні докази зарахування грошових коштів на рахунок відповідача у матеріалах справи відсутні; надані позивачем документи (довідки, роздруківки тощо) не є належними та допустимими доказами у розумінні процесуального закону, оскільки не підтверджують фактичного руху коштів, а первинні банківські документи суду не надані; відсутні докази належної ідентифікації відповідача при укладенні електронного договору, зокрема підтвердження направлення та використання одноразового ідентифікатора (SMS-коду), що, на думку відповідача, свідчить про недоведеність факту підписання договору у порядку, передбаченому Законом України «Про електронну комерцію»; позивач посилається на нормативно-правові акти, які втратили чинність на момент укладення спірного договору, що свідчить про суперечливість його правової позиції; позивач не надав доказів належності банківського рахунку відповідачу, а також не витребував у банківської установи чи свого контрагента первинних документів, які б підтверджували факт перерахування коштів; у зв`язку з відсутністю факту укладення кредитного договору, нарахування процентів та комісій є безпідставним та юридично неможливим. Відтак, відповідач ОСОБА_1 вважає, що позивач не довів належними та допустимими доказами обставин, на які посилається як на підставу позову, у зв`язку з чим просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.
Оцінюючи характер процесу, значення справи для сторін, обраний позивачем спосіб захисту, категорію та складність справи, суд враховує, що сторони скористалися наданими їм процесуальними правами, зокрема відповідачем ОСОБА_1 подано відзив на позовну заяву та заперечення на відповідь на відзив, а позивачем - відповідь на відзив. З огляду на викладене, а також враховуючи достатність наявних у матеріалах справи доказів для вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про можливість ухвалення рішення на підставі наявних у справі доказів.
Інших заяв та клопотань від учасників справи до суду не надходило. Інші процесуальні дії у справі сторонами не вчинялися.
Дослідивши письмові докази у справі, надавши їм оцінку в сукупності, суд приходить до наступного висновку.
Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, 16.02.2025 між ТзОВ «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР» (кредитодавець) та  ОСОБА_1  (позичальник) було укладено кредитний договір (оферта) №16.02.2025-100000030 шляхом підписання заявки, що є невід`ємною частиною цього договору. За умовами договору товариство зобов`язується надати позичальникові грошові кошти на наступних умовах: сума кредиту: встановлюється у заявці, яка є невід`ємною частиною даної оферти; тип кредиту: кредитна лінія; строк, на який надається кредит: встановлюється у заявці, яка є невід`ємною частиною даної оферти; проценти за користування кредитом (проценти): встановлюється у заявці, яка є невід`ємною частиною даної оферти графік платежів встановлюється у Заявці, яка є невід`ємною частиною кредитного договору.
Договір укладено та підписано сторонами в електронній формі, зокрема відповідачем договір підписаний електронним підписом одноразовим ідентифікатором Е457. Електронна ідентифікація споживача здійснюється при вході в особистий кабінет у порядку, передбаченому Законом України «Про електронну комерцію», у тому числі шляхом перевірки товариством правильності введеного коду, направленого товариством на номер мобільного телефону споживача НОМЕР_2 , вказаний при вході, та/або шляхом перевірки правильності введення паролю входу до особистого кабінету.
Мета надання кредиту - на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника (п.3.2 договору).
Як слідує з п.4.1 договору, кредитодавець надає позичальнику кредит на умовах його строковості, платності і поворотності. Спосіб надання позичальнику коштів у рахунок кредиту: перерахування на рахунок споживача, включаючи використання реквізитів електронного платіжного засобу споживача № НОМЕР_1 .
Відповідно до договору, ТзОВ «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР» надало  ОСОБА_1 кредит в розмірі 25 000,00 грн. строком на 140 днів з дати його надання - 16.02.2025, дата повернення кредиту - 05.07.2025, шляхом перерахування у безготівковій формі за вказану ним платіжну картку № НОМЕР_1 . За користування кредитом позичальник сплачує проценти за фіксованою ставкою, яка не може бути збільшена в односторонньому порядку - у розмірі 1% за кожен день користування, що застосовується протягом всього строку, на який надається кредит (п.6 заявки кредитного договору №16.02.2025-100000030).
Сторонами також узгоджено сплату позичальником комісії. Так, відповідно до п.7 заявки, комісія, пов`язана з наданням кредиту («Комісія»; економічна сутність - плата за надання кредиту) - 15% від суми кредиту, що дорівнює 3 750,00 грн., нараховується кредитором та обліковується в день видачі кредиту, сплачується згідно графіку платежів (а.с.40).
Повернення кредиту сторонами узгоджене у п.12 заявки відповідно до графу платежів.
За умовами п.13 заявки до кредитного договору, в день укладення даного договору позичальнику відкривається кредитна лінія, яка реалізується наступним чином: сума кредиту, яка визначена у розділі І договору, є одночасно і 1-им траншем, з якого складається сума кредиту, яка надається відповідно до умов договору. У подальшому кредитодавець протягом строку дії цього договору має право повідомити позичальника, в усній та/або письмовій (паперовій або електронній) формі про наявність у нього можливості збільшити суму кредиту, що надається позичальнику за цим договором. У випадку отримання вказаного повідомлення від кредитодавця та у разі виникнення у позичальника наміру збільшити суму кредиту за даним договором позичальник ініціює укладення додаткового договору шляхом особистого звернення у підрозділ кредитодавця або шляхом вчинення необхідних дій в особистому кабінеті на сайті/в мобільному застосунку кредитодавця. Після узгодження сторонами зміни умов договору, пов`язаних зі збільшенням суми кредиту, сторони укладають додатковий договір, у якому викладають змінені умови договору. Додатковий договір може бути укладений сторонами в письмовій паперовій або в письмовій електронній формах з дотриманням вимог чинного законодавства. Черговий транш (частина суми кредиту) надається кредитодавцем позичальнику відповідно до укладеного сторонами додаткового договору. Сума кредиту складається з усіх траншів (частин суми кредиту), зазначених в договорі (1-й транш) та в укладених сторонами додаткових договорах (чергові транші). Позичальник інформується про зміни в умовах надання фінансової послуги шляхом викладення зазначених змін у вказаному додатковому договорі та надання його примірника позичальнику особисто в паперовій формі у підрозділі кредитодавця (у випадку укладення додаткового договору в паперовій формі) або надіслання його примірника позичальнику в особистому кабінеті та/або на електронну адресу, вказану позичальником (у випадку укладення додаткового договору в електронній формі) з дотриманням умов чинного законодавства. Також кредитодавець інформує позичальника про зміну суми (ліміту) кредиту шляхом відправлення повідомлення в особистий кабінет позичальника на веб-сайті кредитодавця, який є створеним на момент укладення даного кредитного договору або створюється позичальнику при укладенні ним даного договору, та є обраним за згодою з позичальником каналом для комунікації для відправлення повідомлень про зміну суми (ліміту) кредиту.
Позичальник підтвердив, що йому надані та він отримав інформацію, зазначену у ч.2 ст.12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», паспорт споживчого кредиту відповідно до Закону України «Про споживче кредитування», графік платежів з переліком складових загальної вартості кредиту відповідно до Правил розрахунку небанківськими фінансовими установами України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, примірник цього договору.
Крім того, підписанням договору позичальник підтвердив, що він уклав цей договір, повністю усвідомлюючи значення своїх дій та згідно з вільним волевиявленням, та має здатність виконувати його умови. Він повністю розуміє та вважає справедливими щодо себе усі умови договору, свої права та обов`язки за договором і погоджується з ними. 
Підписавши заявку, відповідач підтвердив, що дана заявка є невід`ємною частиною пропозиції про укладення кредитного договору (оферти), з якою він ознайомився 16.02.2025 за посиланням https://sgroshi.com.ua/ua/rozkritta-informacii, згідно зі ст.11 Закону України «Про електронну комерцію».
Надаючи оцінку правовідносинам, які виникли між сторонами та наявним у справі доказам, суд дійшов наступних висновків.
Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства.
За змістом ст.ст.626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.
Згідно із ч.1 ст.633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх.
Загальні правила щодо форми договору визначено ст.639 ЦК України, згідно з якою: договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.
Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ч.ч.1, 2 ст.1047 ЦК України).
Механізм укладення електронного договору, зокрема вимоги до його підписання сторонами, врегульовано Законами України «Про електронну комерцію» та «Про електронний цифровий підпис» (в редакції, чинній на час укладення кредитного договору). Із прийняттям Закону України «Про електронну комерцію» від 03.09.2015, який набрав чинності 30.09.2015, на законодавчому рівні встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних.
У ст.3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Відповідно до ч.3, ч.4, ч.6 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст.12 цього Закону.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст.12 Закону України «Про електронну комерцію», вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч.12 ст.11 Закону).
Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п.6 ч.1 ст.3 Закону України «Про електронну комерцію»).
Враховуючи наведене, кредитний договір між ТзОВ «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР» та  ОСОБА_1 укладений сторонами правочину в електронній формі шляхом підписання його умов кредитодавцем електронним підписом та позичальником електронним підписом одноразовим ідентифікатором, що відповідає вимогам ЦК України та Закону України «Про електронну комерцію». 
Крім того, з наданих суду позивачем доказів вбачається, що відповідач вчинив певну сукупність дій, спрямовану на отримання кредиту від ТзОВ «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР», а саме, зареєструвався в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію, отримав повідомлення від суб`єкта електронної комерції (в даному випадку від ТзОВ «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР») із одноразовим ідентифікатором «Е532», та прийняв пропозицію (оферту) позивача шляхом використання (підписання) надісланого кредитором одноразового ідентифікатора. У день укладення договору позичальник також підписав паспорт споживчого кредиту.
Судовим розглядом також встановлено, що кредитодавець належним чином виконав свої зобов`язання за кредитним договором, надавши позичальникові кредит в обумовленому розмірі. Відповідно до даних переказу через систему iPay.ua, на вказаний  ОСОБА_1 картковий рахунок № НОМЕР_3 кредитором ТзОВ «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР» 16.02.2025 о 09:42:54 год. було перераховано 25 000,00 грн. за кредитним договором №16.02.2025-100000030, ID платежу 655028614, що свідчить про виконання товариством умов кредитного договору перед позичальником (довідка ТзОВ «УПР» №119-1408 від 14.08.2025) (а.с.28).
Згідно зі ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ч.1 ст.527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.
У відповідності до ч.1 ст.530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.
Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
У відповідності до ст.611 ЦК України за порушення зобов`язання наступають правові наслідки, передбачені ст.ст.624-625 ЦК України, тобто, при порушенні зобов`язань боржник повинен сплатити кредитору борг, відсотки від суми боргу та неустойку у вигляді пені та штрафу, що передбачена умовами договору.
Як визначено у ст.599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином, а ст.615 ЦК України встановлює, що одностороння відмова від виконання зобов`язання і одностороння зміна умов договору не допускається.
Таким чином, суд вважає, що надані ТзОВ «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР» по справі докази є належними та допустимими, у розумінні ст.ст.76-81 ЦПК України, та у своїй сукупності підтверджують те, що відповідач відповідно до розрахунку, користувався кредитними коштами, наданими ТзОВ «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР» за кредитним договором №16.02.2025-100000030 від 16.02.2025 у вигляді кредиту, у зв`язку з чим має зобов`язання перед позивачем з повернення кредитних коштів, виходячи з фактичного використання позичальником кредитних коштів, які не повернуто станом на час звернення позивача до суду з даним позовом.
Суд критично оцінює доводи відповідача ОСОБА_1 , викладені у відзиві на позов, з огляду на таке. 
Щодо посилань відповідача на відсутність належних доказів перерахування грошових коштів, суд зазначає, що надані представником позивача докази у своїй сукупності підтверджують факт отримання відповідачем ОСОБА_1 кредитних коштів. Зокрема, укладення кредитного договору в електронній формі, наявність електронного підпису одноразовим ідентифікатором «Е532», а також розрахунок заборгованості та інші подані документи свідчать про виникнення між сторонами кредитних правовідносин та фактичне користування відповідачем кредитними коштами. Доводи відповідача про те, що розрахунок заборгованості не є первинним бухгалтерським документом, самі по собі не спростовують наявності заборгованості, оскільки такий розрахунок оцінюється судом у сукупності з іншими доказами, поданими позивачем. 
Щодо тверджень відповідача ОСОБА_1 про неукладення кредитного договору через відсутність доказів передачі коштів, суд виходить з того, що відповідно до положень цивільного законодавства та Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір, підписаний одноразовим ідентифікатором, має юридичну силу письмового договору. При цьому фактичне отримання грошових коштів підтверджується сукупністю наданих доказів, які відповідачем належними та допустимими доказами не спростовані. 
Посилання відповідача на відсутність належної ідентифікації його особи при укладенні договору також є безпідставними, оскільки використання одноразового ідентифікатора (коду) «Е532», направленого на засіб зв`язку, зазначений відповідачем, а саме номер телефону - НОМЕР_4 , відповідає вимогам законодавства щодо укладення електронних правочинів та є достатнім способом підтвердження волевиявлення особи. 
Крім того, доводи щодо відсутності доказів верифікації банківської картки не спростовують факту укладення договору та отримання кредитних коштів, оскільки сам по собі факт ненадання таких документів не свідчить про відсутність господарської операції, якщо інші докази у своїй сукупності підтверджують її здійснення. Інших належних та допустимих доказів на спростування позовних вимог відповідачем ОСОБА_1 суду не надано. 
Таким чином, доводи відповідача ОСОБА_1 суд оцінює критично та вважає їх необґрунтованими, такими, що не спростовують встановлених судом обставин і наданих позивачем ТзОВ «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР» доказів, у зв`язку з чим не приймає їх до уваги.
Згідно з довідкою-розрахунком про стан заборгованості за кредитним договором №16.02.2025-100000030 від 16.02.2025, заборгованість ОСОБА_1 за основним боргом складає 25 000,00 грн., заборгованість по процентам - 35 000,00 грн., за комісією - 3 750,00 грн., за неустойку - 12 500,00 грн., що загалом складає 76 000,250 грн. 
Доказів на спростування зазначених обставин відповідач ОСОБА_1 суду не надав, власного контррозрахунку, у разі незгоди із заявленим розміром заборгованості, не здійснив. Водночас поданий позивачем розрахунок заборгованості перевірено судом та встановлено, що він є арифметично правильним і відповідає умовам кредитного договору, зокрема щодо розміру основного боргу та процентної ставки. Так, заборгованість за процентами нарахована в межах строку кредитування, виходячи з розрахунку: 25 000,00 грн. ? 1% ? 140 днів = 35 000,00 грн.
Отже, судом встановлено, що відповідач ОСОБА_1 взятих на себе зобов`язань по поверненню кредиту не виконав в повному обсязі, в строки, передбачені графіком погашення кредиту, кредит не сплатив, чим порушив вимоги кредитного договору, тому суд вважає необхідним стягнути з ОСОБА_1 на користь ТзОВ «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР» заборгованість за кредитним договором №16.02.2025-100000030 від 16.02.2025, а саме, за основним боргом складає 25 000,00 грн., заборгованість по процентам - 35 000,00 грн., комісією - 3 750,00 грн., що загалом складає 63 750,00 грн. 
Оскільки матеріали справи не містять жодного належного та допустимого доказу, який би стверджував про сплату відповідачем ОСОБА_1 заявленої заборгованості, суд приходить до переконання про необхідність задоволення позову в цій частині.
Приходячи до такого висновку суд вважає за доречне зауважити, що обираючи варіант поведінки, позичальник зобов`язаний піклуватися про те, щоб його юридично значимі вчинки були економічно обґрунтованими, а його поведінка повинна відповідати критеріям розумності, що передбачає, що кожне зобов`язання, яке правомірно виникло, повинно бути виконано належним чином, а тому кредитор вправі розраховувати, що усі існуючі перед ним зобов`язання за звичайних умов будуть належним чином та своєчасно виконані. Доброчесний позичальник повинен мати на меті добросовісне виконання усіх своїх зобов`язань, а в разі неможливості такого виконання - надати справедливе та своєчасне задоволення (сатисфакцію) прав та правомірних інтересів кредитора.
Щодо вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за неустойкою у розмірі 12 500,00 грн., суд зазначає наступне. Відповідно до п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, у період дії в Україні воєнного або надзвичайного стану, а також протягом 30 днів після його припинення чи скасування, позичальник у разі прострочення виконання грошового зобов`язання за кредитним договором звільняється від відповідальності, передбаченої ст. 625 ЦК України, а також від обов`язку сплати неустойки (штрафу, пені). Також передбачено, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, нараховані з 24.02.2022 за прострочення виконання зобов`язань за кредитними договорами, підлягають списанню кредитодавцем. З огляду на встановлені обставини справи, неустойка у даній справі нарахована у період дії воєнного стану, у зв`язку з чим відсутні правові підстави для її стягнення з відповідача.
Приймаючи до уваги, що неустойка нарахована відповідачу ОСОБА_1 у період дії в Україні воєнного стану, введеного з 24.02.2022 та який триває на момент розгляду справи, суд враховує, що відповідно до п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України позичальник звільняється від обов`язку сплати неустойки (штрафу, пені) за прострочення виконання грошового зобов`язання. За таких обставин відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог у частині стягнення з відповідача заборгованості за неустойкою, у зв`язку з чим у цій частині позову слід відмовити.
Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд виходить з такого.
Згідно з ч.1, ч.2 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Таким чином, з огляду на ухвалення рішення на користь позивача із частковим задоволенням позовних вимог, понесені ТзОВ «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР» та документально підтверджені судові витрати зі сплати судового збору (сплаченого із застосуванням коефіцієнта 0,8 у зв`язку з поданням позову в електронній формі) підлягають покладенню на відповідача пропорційно до задоволеної частини позовних вимог, а саме у розмірі 2 025,37 грн., що становить 83,61%.
Керуючись ст.ст.4, 5, 13, 19, 76-81, 89, 95, 133, 141, 258-259, 263-265, 273, 274, 277, 279, 354, 355 ЦПК України, суд, -
УХВАЛИВ:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР» заборгованість за кредитним договором №16.02.2025-100000030 від 16.02.2025 у загальному розмірі 63 750,00 грн., що складається з: заборгованості за тілом кредиту - 25 000,00 грн., заборгованості за процентами - 35 000,00 грн., заборгованості за комісією - 3 750,00 грн. 
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР» 2 025,37 грн. судового збору пропорційно частині задоволених вимог.
У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Рішення може бути оскаржено безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом 30 днів з дати його складання шляхом подання апеляційної скарги. Рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження, або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості про сторін:
Товариство з обмеженою відповідальністю «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР», код ЄДРПОУ 37356833, юридична адреса: м. Київ, вул. Саксаганського, буд.133-А.
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_5 , адреса зареєстрованого місця проживання: 
АДРЕСА_1 .

Рішення у справі складено та підписано 16 квітня 2026 року.

Суддя           О.І. Євтушенко