Справа № 991/470/25
Провадження 1-кп/991/5/25

ВИЩИЙ АНТИКОРУПЦІЙНИЙ СУД 

У Х В А Л А

23 лютого 2026 року м. Київ

Вищий антикорупційний суд колегією суддів у складі:
головуючої судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 ,
ОСОБА_3 ,
за участі:
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 , 
обвинуваченого ОСОБА_6 ,
захисника обвинуваченого ОСОБА_7 , 
(в режимі відеоконференції) 
розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_7 про зміну запобіжного заходу у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 52024000000000337 від 04.07.2024, за обвинуваченням
ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у селі Мазники Деражнянського району Хмельницької області, проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 368 КК України,

В С Т А Н О В И В :

На розгляді Вищого антикорупційного суду на стадії дослідження письмових доказів сторони обвинувачення перебуває вказане кримінальне провадження. 
23.02.2026 обвинувачений ОСОБА_6 та його захисник адвокат ОСОБА_7 подали до суду два клопотання ідентичного змісту про зміну запобіжного заходу шляхом зменшення суми застави з 908 400,00 грн до 266 240,00 грн (т. 26 а.с. 34-37 зворот, 44-47).
Вказані клопотання мотивовані тим, що у провадженні Вищого антикорупційного суду перебуває обвинувальний акт за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 368 КК України.
Ухвалою слідчого судді Вищого антикорупційного суду від 01.11.2024 запобіжний захід у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 продовжено та визначено заставу у розмірі 908 400,00 грн. На виконання вимог вказаної ухвали 06.11.2024 ОСОБА_8 відповідно до квитанцій № 155950930 від 06.11.2024, № 155951183 від 06.11.2024, № 155950480 від 06.11.2024 внесла на рахунок ІНФОРМАЦІЯ_2 грошові кошти в загальній сумі 908 400,00 грн в якості застави за ОСОБА_6 , у зв`язку з чим 07.11.2024 ОСОБА_6 було звільнено з-під варти. Згідно з приписами ч. 4 ст. 202 КПК України ОСОБА_6 вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді застави.
Обвинувальний акт відносно обвинуваченого з 21.01.2025 знаходиться на розгляді у ІНФОРМАЦІЯ_3 .
12.01.2026 ухвалою колегії суддів Вищого антикорупційного суду строк дії обов`язків продовжено до 12.03.2026 із покладенням на ОСОБА_6 відповідних процесуальних обов`язків.
Сторона захисту вважає, що на цей час існують всі підстави для зменшення суми застави до нижньої межі суми застави для вказаної категорії злочинів, оскільки ризики, передбачені ст. 177 КПК України, перестали існувати, з огляду на такі обставини.
1. ОСОБА_6 не має будь-якого наміру переховуватися від органів досудового слідства та суду.
Підтвердженням цього є те, що на його утриманні перебуває матір ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , стан якої є критичним: у 2020 році вона перенесла складне оперативне втручання з ендопротезування кульшового суглобу, після чого в неї стався інфаркт міокарда. На даний час вона має стійкі порушення функцій опорно-рухового апарату, пересувається виключно за допомогою милиць, фактично є особою з інвалідністю та потребує постійного стороннього медичного й побутового догляду. Стан здоров`я матері вимагає систематичного дороговартісного лікування, що включає регулярне введення спеціалізованих препаратів (зокрема блокад колінних суглобів та препаратів гіалуронової кислоти), а також підготовку до подальшого ендопротезування. Через погіршення стану здоров`я 14.11.2025 мати обвинуваченого зверталася за медичною допомогою, а у період загострення хвороби з 17.11.2025 по 24.11.2025 перебувала на стаціонарному лікуванні у КНП « ІНФОРМАЦІЯ_5 ». Захист стверджує, що мати обвинуваченого є самотньою, не здатна до самообслуговування, а ОСОБА_6 є її єдиною дитиною, а тому на обвинуваченого покладено не лише моральний, а й юридичний обов`язок щодо її утримання та догляду.
Окрім цього, через встановлені щодо обвинуваченого процесуальні обмеження, він позбавлений можливості особисто забезпечувати матір необхідним доглядом на постійній основі, що змушує його звертатися за допомогою до сторонніх осіб (жителів села) та оплачувати їх послуги. Існуючий режим виконання обов`язків, покладених на нього рішенням суду, який обмежує його перебування у Хмельницькій області лише короткими візитами до мами, суттєво перешкоджає реалізації його обов`язків, визначених Сімейним кодексом України.
Окрім цього, на матеріальному забезпеченні обвинуваченого ОСОБА_6 перебуває донька ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , на даний час вона є студенткою закладу вищої освіти у м. Києві (денна форма навчання), не отримує стипендії та не має власних джерел доходу. ОСОБА_6 щорічно сплачує кошти за її навчання, проживання в гуртожитку та комунальні послуги. Надає доньці кошти для купівлі продуктів харчування, одягу, взуття та предметів першої необхідності.
Починаючи з липня 2025 року, єдиним джерелом доходу ОСОБА_6 є пенсійні витрати. Наявного фінансового ресурсу критично недостатньо для забезпечення належного рівня життя, покриття витрат на лікування хворої матері утримання доньки та повернення заборгованості родичам, які позичили кошти для внесення застави. Будь-які грошові заощадження у обвинуваченого відсутні. Все належне йому майно, яке могло б бути реалізоване для погашення боргів чи покриття поточних витрат, перебуває під арештом у межах даного кримінального провадження.
Додатковим фінансовим навантаженням є необхідність щотижневих поїздок з м. Києва до місця проживання непрацездатної матері обвинуваченого (с. Мазники Хмельницької області) з метою забезпечення її ліками, продуктами харчування та предметами гігієни, що в умовах зростання цін та обмеженого доходу створює надмірний тягар і ставить його сім`ю у скрутне матеріальне становище. 
Окрім цього, захист просив врахувати той факт, що кошти у сумі 15 тис. доларів США, які були внесені ОСОБА_8 (донькою) як застава, є позиченими у його дядька - ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_7 (рідного брата матері), у якого на цей час життєві обставини критично змінилися. ОСОБА_10 тяжко захворів та у період з 07.09.2025 до 03.10.2025 він перебував на стаціонарному лікуванні у зв`язку з перенесеним ішемічним інсультом. Наслідком хвороби став розвиток лівобічного геміпарезу, параліч лівої руки, а також стійке порушення ходьби та загальної рухливості. Ситуація ускладнюється наявністю супутніх хронічних захворювань гіпертонічної хвороби та цукрового діабету, що вимагає постійного дороговартісного медикаментозного супроводу. Протягом 24.11.2025-17.12.2025 він проходив необхідний курс реабілітації, який потребує продовження. 
У зв`язку з повною втратою працездатності через параліч кінцівки та вкрай низьким рівнем пенсійного забезпечення (3 072,00 грн на місяць), ОСОБА_10 об`єктивно позбавлений можливості забезпечувати свої базові життєві потреби та оплачувати лікування. Метою цього звернення є невідкладне спрямування вивільнених коштів на лікування та реабілітацію ОСОБА_10 .
З огляду на викладені обставини, захист вважає, що утримання застави у попередньому розмірі становить надмірний тягар не лише для обвинуваченого, а й для заставодавця ОСОБА_8 та позикодавця ОСОБА_10 , який перебуває у безпорадному стані, що суперечить засадам справедливості та принципам захисту прав людини.
Захист стверджує, що ще одним підтвердженням відсутності даного ризику є те, що з 07.11.2024, тобто з часу звільнення з Державної установи « ІНФОРМАЦІЯ_8 » ОСОБА_6 не мав будь-яких перешкод щоб залишити місце свого проживання. Доказом цього є те, що з 07.11.2024 по 06.12.2024 він добросовісно виконував свої процесуальні обов`язки навіть без носіння засобу електронного контролю, який в цей період був відсутній у правоохоронних органах, та в силу таких обставин не міг бути застосований до нього, як один із покладених на нього судом обов`язків, враховуючи, що в нього був паспорт для виїзду за кордон. Також в цей період ОСОБА_6 з дозволу детектива виїжджав з міста Києва у Хмельницьку область до своєї мами, при цьому неухильно дотримуючись строків виїзду та повернення.
ОСОБА_6 завжди за першою вимогою сторони обвинувачення чи суду з`являвся для проведення процесуальних, слідчих дій, розгляду судом клопотань детектива, прокурора та для розгляду вказаного кримінального провадження, жодного судового засідання не було відкладено через його неявку. Така поведінка обвинуваченого свідчить про відсутність ризику переховування від органу досудового слідства та суду. 
Більше того, ОСОБА_6 не лише не має наміру ухилятися від правосуддя, а навпаки - максимально зацікавлений у відкритому судовому засіданні. Його мета активно доводити свою невинуватість, спростувавши штучно створені докази обвинувачення та захищати свою честь, гідність і ділову репутацію в судовому порядку. 
2. ОСОБА_6 не має потреби незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні, чи учасників кримінального провадження. 
У судовому засіданні ОСОБА_6 було ініційовано клопотання про зміну порядку дослідження доказів, у якому він просив суд першочергово допитати свідків сторони обвинувачення. Вважає, що сама по собі така ініціатива є вагомим аргументом проти безпідставних тверджень прокурора про наявність ризику впливу на свідків. Хоч суд і відмовив у задоволенні зазначеного клопотання, проте, на думку захисту, така процесуальна позиція обвинуваченого чітко свідчить про відсутність будь-яких намірів здійснювати поза процесуальний тиск на осіб чи перешкоджати встановленню істини у справі. Окрім цього, з моменту повідомлення про підозру (15.07.2024) сторона обвинувачення не надала, а суд не здобув жодного доказу, який би свідчив про спроби обвинуваченого незаконно вплинути на свідків чи інших осіб. Всі свідки вже надали детальні показання під час досудового розслідування, які на переконання обвинуваченого, не містять відомостей про наявність у його діях складу злочину, будь-яка потреба у впливі на свідків з його боку відсутня.
Отже, сукупність вищевказаних обставин - свідчить про відсутність вказаних ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а тому подальше застосування до обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді застави у розмірі 908 400,00 грн є безпідставним, необґрунтованим та неспівмірним.
Також при розгляді даного клопотання відповідно до вимог ст. 178 КПК України сторона захисту просила врахувати: 1) докази зібрані стороною обвинувачення є неналежними та недопустимими, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини; формулювання обвинувачення суперечить фактичним обставинам кримінального правопорушення, а у діях, які прокурор вважає встановленими, відсутній склад злочину, передбаченого ч. 4 ст. 368 КК України; 2) протягом перебування під слідством та судом стан здоров`я ОСОБА_6 погіршився, має хронічні захворювання; 3) наявність міцних соціальних зв`язків та його сімейний стан: - на утриманні обвинуваченого перебуває сімдесяти трьох річна одинока мати, яка потребує постійного стороннього догляду та лікування; - на утриманні обвинуваченого перебуває донька, студентка денної форми навчання, чиє навчання та проживання він оплачує; - проживає однією сім`єю з ОСОБА_11 , має постійне місце проживання та сталі соціальні зв`язки; 4) є пенсіонером, має легальне джерело доходу (пенсію), позитивно характеризується за попереднім місцем роботи та раніше не притягувався до кримінальної відповідальності; 5) добросовісно виконує покладені на нього судом обов`язки, передбачені ст. 194 КПК України; 6) відсутність негативних наслідків та специфічних ризиків: у кримінальному провадженні не заподіяна матеріальна шкода; повністю відсутній ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, у тому числі, ризик летальності чи загрози навколишнім у зв`язку з відсутністю доступу до зброї.
На переконання захисту відсутність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, наявність сталих соціальних зв`язків та належна процесуальна поведінка упродовж всього строку досудового розслідування та розгляду справи у суді, свідчать про зменшення суми застави до нижньої межі суми застави для вказаної категорії злочинів, буде достатнім для забезпечення виконання ОСОБА_6 покладених на нього обов`язків та відповідатиме принципам пропорційності та справедливості.
З огляду на викладене, посилаючись на усталену практику ЄСПЛ та норми КПК України, обвинувачений та його захисник просили зменшити ОСОБА_6 суму внесеної застави з 908 400,00 грн до 266 240,00 грн та повернути заставу у сумі 642 160,00 грн ОСОБА_8 , внесену нею на рахунок ІНФОРМАЦІЯ_2 згідно з квитанціями від 06.11.2024 № 155950930, № 155951183, № 155950480.
Позиції учасників кримінального провадження
Обвинувачений ОСОБА_6 та його захисник ОСОБА_7  підтримали клопотання про зміну запобіжного заходу з підстав, наведених у них, та просили про їх задоволення. 
У судовому засіданні прокурор  ОСОБА_5  заперечував проти клопотань сторони захисту про зміну запобіжного заходу у повному обсязі, просив відмовити у їх задоволенні. Просив врахувати, що у декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, - ОСОБА_6 , яка була подана при звільненні із займаної посади у 2025 році та наявна у відкритому доступі, відображено дані про оренду квартири, що знаходиться у м. Харків. Відомостей про те, що оренда надається на безоплатній основі, у декларації не зафіксовано. Також зазначено про доходи, зокрема заробітна плата при звільненні, пенсія, у Розділі 12 вказані його готівкові кошти у розмірі 181 000,00 грн, а також готівкові кошти особи, яка спільно з ним проживає, - ОСОБА_11 у розмірі 1 895 000,00 грн, які також були відображені у щорічній декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, - ОСОБА_6 за 2024 рік та проценти у розмірі 167 000,00 грн.
Дослідивши клопотання обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_7 про зміну запобіжного заходу, матеріали кримінального провадження, заслухавши думки учасників кримінального провадження, суд дійшов таких висновків.
Розділ ІІ КПК України визначає, що з метою досягнення дієвості кримінального провадження застосовуються заходи його забезпечення, до яких зокрема віднесені запобіжні заходи (п. 9 ч. 2 ст. 131 КПК України).
Частиною 1 ст. 176 КПК України визначено, що запобіжними заходами, зокрема є застава та тримання під вартою.
Метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання ризикам, передбаченим ч. 1 ст. 177 КПК України.
Відповідно до ч. 1-3 ст. 182 КПК України застава полягає у внесенні коштів у грошовій одиниці України на спеціальний рахунок, визначений в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (постановою КМУ від 11.01.2012 № 15), з метою забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків, під умовою звернення внесених коштів у дохід держави в разі невиконання цих обов`язків. Можливість застосування застави щодо особи, стосовно якої застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, може бути визначена в ухвалі слідчого судді, суду у випадках, передбачених частинами третьою або четвертою статті 183 цього Кодексу.
Застава може бути внесена як самим підозрюваним, обвинуваченим, так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем). Заставодавцем не може бути юридична особа державної або комунальної власності або така, що фінансується з місцевого, державного бюджету, бюджету Автономної Республіки Крим, або у статутному капіталі якої є частка державної, комунальної власності, або яка належить суб`єкту господарювання, що є у державній або комунальній власності.
При застосуванні запобіжного заходу у вигляді застави підозрюваному, обвинуваченому роз`яснюються його обов`язки і наслідки їх невиконання, а заставодавцю - у вчиненні якого кримінального правопорушення підозрюється чи обвинувачується особа, передбачене законом покарання за його вчинення, обов`язки із забезпечення належної поведінки підозрюваного, обвинуваченого та його явки за викликом, а також наслідки невиконання цих обов`язків.
У разі внесення застави згідно з ухвалою слідчого судді, суду щодо особи, стосовно якої раніше було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, передбачені цією частиною роз`яснення здійснюються уповноваженою службовою особою місця ув`язнення.
Відповідно до ч. 7 вказаної статті, у випадках, передбачених частинами третьою або четвертою статті 183 цього Кодексу, підозрюваний, обвинувачений або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу у розмірі, визначеному в ухвалі про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
З моменту звільнення з-під варти у зв`язку з внесенням застави підозрюваний, обвинувачений вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді застави (ч. 4 ст. 202 КПК України).
Згідно з ч. 1 ст. 201 КПК України обвинувачений, до якого застосовано запобіжний захід, його захисник, має право подати до Вищого антикорупційного суду клопотання про зміну запобіжного заходу.
При цьому, частиною 4 цієї статті визначено, що суд розглядає вказане клопотання згідно з правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу, а частиною 5 цієї статті передбачено, що суд має право залишити без розгляду клопотання про зміну запобіжного заходу, подане раніше тридцяти днів з дня постановлення попередньої ухвали про застосування, зміну або відмову у зміні запобіжного заходу, якщо у ньому не зазначені нові обставини, які не розглядалися слідчим суддею, судом.
Перелік підстав для зміни запобіжного заходу за клопотанням сторони захисту не передбачений кримінальним процесуальним законом, а ст. 201 КПК України вказує тільки на те, що до клопотання мають бути додані матеріали, якими обґрунтовуються доводи клопотання.
Зміна чи скасування запобіжного заходу обумовлюється тим, що в ході кримінального провадження змінюються підстави застосування чи обставини, що враховувалися при обранні запобіжного заходу, внаслідок чого запобіжний захід може бути скасований або замінений на інший - більш або менш суворий.
Зміна запобіжного заходу може полягати у зміні виду запобіжного заходу, скасуванні, зміні або покладенні додаткових обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, чи у зміні способу виконання цих обов`язків.
Підставами звернення з клопотанням про зміну запобіжного заходу є обставини, які або існували під час прийняття попереднього рішення про застосування запобіжного заходу, але про які не було відомо сторонам, або виникли після прийняття попереднього рішення про застосування запобіжного заходу. Такими підставами може бути суттєва зміна обставин, які було взято до уваги при обранні запобіжного заходу, зокрема, змінилася кваліфікація кримінального правопорушення, погіршився стан здоров`я обвинуваченого, змінився склад його родини чи утриманців, або майновий стан, інші обставини, які мають суттєве значення.
Статтею 203 КПК України встановлено, що ухвала про застосування запобіжного заходу припиняє свою дію після закінчення строку дії ухвали про обрання запобіжного заходу, ухвалення виправдувального вироку чи закриття кримінального провадження або винесення ухвали про скасування запобіжного заходу в порядку, передбаченому цим кодексом.
З огляду на вищенаведене, обґрунтованість застосованого запобіжного заходу у вигляді застави може піддаватися судовому контролю через певні проміжки часу на предмет перевірки наявності чи відсутності ризиків, за яких вказаний запобіжний захід було застосовано, та у зв`язку з виникненням інших обставин, які можуть бути підставами зміни запобіжного заходу в сторону його пом`якшення або скасування, оскільки тривала дія запобіжного заходу без врахування конкретних обставин справи може призвести до порушення прав, свобод чи інтересів учасників кримінального провадження.
Суд зазначає, що усталена практика Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ) передбачає, що у разі належної поведінки підозрюваного чи обвинуваченого можливо пом`якшувати умови обмеження його прав та свобод, пов`язані із застосуванням запобіжного заходу. Водночас практика ЄСПЛ свідчить, що розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива її втрати буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати кримінальному провадженню.
Під час розгляду поданих сторонами кримінального провадження клопотань суд встановив такі обставини та дійшов таких висновків.
Питання запобіжного заходу у цьому кримінальному провадженні регулярно піддається судовому контролю внаслідок клопотань сторони обвинувачення щодо продовження/покладення щодо обвинуваченого додаткових обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, а також за клопотаннями захисту, спрямованими на зміну запобіжного заходу. Внаслідок вирішення таких клопотань, у матеріалах справи наявні ряд документів, які учасники використовували при доведенні перед судом своїх позицій.
За наслідками розгляду усіх клопотань, колегія суддів встановлювала наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_6 та ризиків, передбачених п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, та констатувала, що саме застава у визначеному розмірі у сумі 908 400,00 грн у сукупності із вказаними прокурором обов`язками буде достатньою для запобігання наявним ризикам.
Востаннє вказане рішення постановлено у формі ухвали від 12.01.2026, якою строк дії, покладених на ОСОБА_6 відповідних процесуальних обов`язків, продовжено до 12.03.2026.
З аналізу положень ст. 201 КПК України, вбачається, що розгляд клопотань про зміну запобіжного заходу здійснюється згідно з правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу, тобто в ході розгляду оцінці суду піддаються ті ж самі обставини, що регулярно перевіряються судом у даній справі, однак з врахуванням тих питань які винесені сторонами та іншими учасниками справи на обговорення в ході розгляду клопотань в силу положень ч. 3 ст. 26 КПК України.
У клопотаннях від 23.02.2026 обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника адвоката ОСОБА_7 про зміну запобіжного заходу викладено твердження про необґрунтованість підозри (обвинувачення), а також те, що ризики, які відповідно ч. 2 ст. 177 КПК України є підставами для застосування запобіжного заходу відпали. Сукупність інших обставин, які винесені захистом на обговорення є обставинами, які враховуються при обранні запобіжного заходу в розумінні ст. 178 КПК України, вичерпний перелік яких не містить даних щодо оцінки майнового стану заставодавця, стану здоров`я осіб, які надали такі кошти, тощо.
Однак, з огляду на сплив тридцятиденного строку з дня постановлення попередньої ухвали (ч. 4,5 ст. 201 КПК України), вказані клопотання підлягають вирішенню по суті.
Зі змісту обвинувального акту у кримінальному провадженні № 52024000000000337 від 04.07.2024 вбачається, що ОСОБА_6 обвинувачується за фактами прохання надати неправомірну вигоду в особливо великому розмірі для себе - особи, яка займає відповідальне становище, і третіх осіб, та одержання службовою особою, яка займає відповідальне становище, неправомірної вигоди в особливо великому розмірі для себе та третіх осіб за вчинення такою службовою особою в інтересах того, хто надає неправомірну вигоду, та інтересах третіх осіб дій з використанням наданої їй влади та службового становища, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 368 КК України.
Відповідно до матеріалів кримінального провадження 15.07.2024 о 13 год. 22 хв. детективами Національного антикорупційного бюро України було затримано ОСОБА_6 на підставі п. 3 ч. 1 ст. 208 КПК України та в цей же день, тобто 15.07.2024, повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 368 КК України, яке погоджене прокурором Спеціалізованої антикорупційної прокуратури ОСОБА_5 (т. 2 а.с. 168-174, 175-182, т. 8 а.с. 95- 98 зворот.).
Ухвалою слідчого судді Вищого антикорупційного суду від 18.07.2024 до ОСОБА_6 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів з дня фактичного затримання з альтернативою внесення застави у розмірі 4 000 000 грн (т. 2 а.с. 183-202, т. 5 а.с. 113-122 зворот, т. 8 а.с. 99-108 зворот), яка ухвалою колегії суддів Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду від 06.08.2024 залишена без змін (т. 2 а.с. 203-210, т. 5 а.с. 123-126 зворот, т 8 а.с. 109-112 зворот).
У подальшому строк запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо ОСОБА_6 неодноразово продовжувався, а розмір альтернативного запобіжного заходу у виді застави зменшувався. Востаннє ухвалою слідчого судді Вищого антикорупційного суду від 01.11.2024 у справі № 991/1240/24 (провадження №1-кс/991/12478/24) підозрюваному ОСОБА_6 продовжено строк тримання під вартою та зменшено розмір застави до 908 400 грн. з покладенням на нього обов`язків, передбачених п. 1, 2, 3, 4, 8, 9 ч. 5 ст. 194 КПК України, строком до 13.12.2024 (т. 2 а.с. 268-277, т. 5 а.с. 155 зворот -160, т. 8 а.с. 141 зворот- 146).
На виконання вищевказаної ухвали від 01.11.2024 було внесено на рахунок ІНФОРМАЦІЯ_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_1 , IBAN НОМЕР_2 в якості застави за ОСОБА_6 грошові кошти в загальній сумі 908 400 грн (квитанції № 155950930 від 06.11.2024, № 155951183 від 06.11.2024, № 155950480 від 06.11.2024) у зв`язку з чим 07.11.2024 його було звільнено з-під варти (т. 4 а.с. 75-77, 85-88). 
Лише щодо суми 308 400 грн за квитанцією № 155950480 від 06.11.2024 платником вказана ОСОБА_8 . Вказані обставини були встановлені у попередній ухвалі суду, однак захист у повторно поданих клопотаннях, посилаючись на ті ж обставини, не вказує, чому заставодавцем по всіх квитанціях вважається ОСОБА_8 .
Отже, згідно з приписами ч. 4 ст. 202 КПК України ОСОБА_6 вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді застави із покладенням відповідних обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України. При цьому, з огляду на те, що застава була альтернативним запобіжним заходом, її внесення було правом, а не обов`язком осіб, які виявили бажання виступити заставодавцями. При внесенні застави у такому випадку уповноваженою службовою особою місця ув`язнення підозрюваному роз`яснюються його обов`язки і наслідки їх невиконання, а заставодавцю - у вчиненні якого кримінального правопорушення підозрюється чи обвинувачується особа, передбачене законом покарання за його вчинення, обов`язки із забезпечення належної поведінки підозрюваного, обвинуваченого та його явки за викликом, а також наслідки невиконання цих обов`язків.
Надалі ухвалами Вищого антикорупційного суду від 10.12.2024, 30.01.2025, 24.03.2025, 19.05.2025, 14.07.2025 неодноразово продовжувався строк дії обов`язків, визначених ч. 5 ст. 194 КПК України, які в ході розгляду були змінені (т. 2 а.с. 291-292, т. 3 а.с. 53-56 зворот, т. 5 а.с. 167-167 зворот, 168-171 зворот, 190-193 зворот, 199-200, т. 8 а.с. 153-153 зворот, 154-157 зворот, 158-161 зворот, 210-216 зворот), т. 17 а.с. 96-99 зворот). 
Ухвалою колегії суддів Вищого антикорупційного суду від 22.09.2025 покладено на обвинуваченого ОСОБА_6 строком на два місяці обов`язки, передбачені п. 1, 2, 3, 8 ч. 5 ст. 194 КПК України (т. 21 а.с. 12-16), тобто до 22.11.2025, строк дії яких неодноразово продовжувався ухвалами суду. Востаннє ухвалою суду від 12.01.2026 - строком на два місяці до 12.03.2026 (т. 24 а.с. 2-5 зворот).
Таким чином наразі до ОСОБА_6 застосований запобіжний захід у вигляді застави у розмірі 908 400 грн із покладенням обов`язків, передбачених п. 1, 2, 3, 4, 8 ч. 5 ст. 194 КПК України, строк дії яких закінчується 12.03.2026.
При цьому судом за клопотанням сторони захисту змінено формулювання обов`язків таким чином, щоб обвинувачений ОСОБА_6 міг безперешкодно відвідувати матір, яка проживає в іншій області. Тобто потреба у відвідуванні матері, як і саме фактичне її відвідування, незадовільний стан її здоров`я, потреба у регулярному лікуванні та факти такого лікування постійно виносились обвинуваченим на обговорення суду з часу надходження обвинувального акту до суду. 
Проаналізувавши обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 52024000000000337 від 04.07.2024, доданий до нього реєстр матеріалів досудового розслідування, клопотання сторони захисту про зміну запобіжного заходу, а також ухвали суду про обрання запобіжного заходу і продовження строку дії обов`язків, покладених на обвинуваченого ОСОБА_6 , колегія суддів дійшла висновку, що в цьому випадку дотримано стандарту «обґрунтована підозра», який є найнижчим стандартом доказування у кримінальному процесі та не передбачає наявності достовірного знання про вчинення особою кримінального правопорушення, проте є достатнім для оцінки питання щодо продовження строку дії обов`язків, покладених на обвинуваченого. При цьому суд також враховує стадію кримінального провадження (судове провадження), що передбачає доведення стороною обвинувачення, зокрема, вини ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 368 КК України, за найвищим стандартом доказування «поза розумним сумнівом» у змагальному судовому процесі під час розгляду справи по суті.
Доводи захисту про відсутність належних та допустимих доказів сторони обвинувачення винуватості ОСОБА_6 може бути вирішене виключно за результатом судового провадження.
Суд вважає, що наразі ризик переховування обвинуваченого від суду є актуальним.
Так, відповідно до висунутого обвинувачення ОСОБА_6 інкриміновано вчинення особливо тяжкого злочину, за яке передбачено основне покарання у виді позбавлення волі на строк від 8 до 12 років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років, з конфіскацією майна, яке в разі визнання обвинуваченого винуватим, як правило призначається до реального відбування без можливості застосування правил ст. 69, 75 КК України (пільгових інститутів призначення покарання), що в сукупності з іншими обставинами може свідчити про існування мотивів та підстав для обвинуваченого переховуватися від органів досудового розслідування чи суду. Така позиція відповідає практиці ЄСПЛ. Зокрема в рішенні від 26.06.2001 у справі «Ilijkov v. Bulgaria» (§ 80, заява № 33977/96) суд зазначив, що суворість можливого вироку є відповідним елементом в оцінці ризику ухилення, а погляд на серйозність обвинувачення проти заявника давав уповноваженим органам можливість обґрунтовано вважати, що такий початковий ризик був встановлений.
Про наявність такого ризику свідчить не лише тяжкість покарання, яке загрожує обвинуваченому ОСОБА_6 , але й сукупність інших обставин.
Так, суд враховує те, що обвинувачений ОСОБА_6 має юридичну освіту, значний досвід роботи в органах прокуратури, наявність зв`язків та можливостей, що в свою чергу збільшує ймовірність ухилення особи від суду та відповідно актуалізує ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України.
Окрім цього, переховування можливе і на території України. ОСОБА_6 на даний час не працює, не має неповнолітніх дітей, офіційно не одружений, що свідчить про послаблення його соціальних зв`язків у порівнянні із первісними обставинами. 
За таких обставин є цілком вірогідним вчинення обвинуваченим дій, спрямованих на ухилення від участі в судовому провадженні з метою уникнення можливої кримінальної відповідальності, у разі визнання його винуватим у вчиненні злочину.
Суд переконаний, що ризик незаконного впливу на свідків у цьому кримінальному провадженні також продовжує існувати.
Перевіряючи наявність вказаного ризику, суд враховує встановлену КПК України процедуру отримання показань від осіб, які є свідками, у кримінальному провадженні, а саме, спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акта до суду на стадії судового розгляду - усно, шляхом допиту особи в судовому засіданні (частини 1, 2 ст. 23, ст. 224 КПК України). Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманими у порядку, передбаченому ст. 225 КПК України, тобто якщо свідки допитувалися на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них, окрім порядку отримання показань, визначеного ст. 615 КПК України (ч. 4 ст. 95 КПК України). 
За таких обставин колегія суддів вважає, що ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при збиранні доказів, але й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань свідків та їх дослідження.
Суд враховує, що наразі свідки ще не допитані, обвинуваченому ОСОБА_6 вже відкриті матеріали досудового розслідування, а також ним самостійно здобуті докази в порядку виконання ухвал про тимчасовий доступ до речей та документів, а тому він обізнаний про осіб, які дали показання у цьому кримінальному провадженні, змістом їхніх свідчень та відомі їх персональні дані, що створює передумови для можливої спроби поза процесуального впливу на них.
Отже, залишається загроза того, що обвинувачений ОСОБА_6 може здійснити дії, спрямовані на вплив у поза процесуальний спосіб на свідків у цьому кримінальному провадженні з метою ненадання суду достовірних показань щодо обставин можливого вчинення ОСОБА_6 кримінального правопорушення для уникнення останнім кримінальної відповідальності.
Ураховуючи встановлені під час розгляду заяви та клопотання обставини, суд дійшов висновку, що ризики переховування обвинуваченого ОСОБА_6 від суду, а також незаконного впливу на свідків у цьому кримінальному провадженні є актуальними.
Доводи про те, що обвинувачений ініціював процедуру зміни порядку дослідження доказів, пропонуючи допитати свідків, а потім продовжити дослідження письмових доказів, відхиляються колегією суду. У задоволенні вказаного клопотання було відмовлено через необґрунтованість. Заявлення необґрунтованого клопотання та відхилення його судом не може бути підставою для констатації відсутності ризику впливу на свідків. 
Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створюватимуть загрозу суспільству. Кримінальний процесуальний кодекс України не вимагає доказів того, що обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме або вже здійснив відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.
Сторона захисту просить змінити застосований до обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжний захід шляхом зменшення його розміру до мінімального рівня, посилаючись на відсутність будь-яких порушень, його сумлінну поведінку, наявність арештованого майна обвинуваченого, погіршення його стану здоров`я та матеріального становища, перебування на його утриманні доньки, яка навчається на оплачуваній основі та потребує додаткових фінансових витрат для забезпечення особистих потреб, а також перебування на утриманні обвинуваченого хворої матері, яка потребує стороннього догляду та фінансових витрат для її лікування, та погіршенням стану здоров`я ОСОБА_10 , який є позикодавцем коштів для застави, та посилання на його не значний матеріальний дохід.
Разом з тим, обставини, на які посилається сторона захисту при зміні запобіжного заходу, та які дійсно підлягають врахуванню не змінились і їх оцінка була надана в попередніх ухвалах колегії суддів Вищого антикорупційного суду. 
Посилання сторони захисту на відсутність у діях обвинуваченого ОСОБА_6 будь-яких порушень та сумлінне виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків, не є достатньою підставою для зміни запобіжного заходу. Явка у всі визначені судові засідання є безумовним обов`язком обвинуваченого, який забезпечується як застосованим запобіжним заходом так і дією відповідних обов`язків. Разом з цим, суд констатує, що розгляд кримінального провадження по суті майже не відбувається. Судові засідання хоч регулярно проводяться, однак у них суд, як правило, вирішує чисельні клопотання захисту . 
Ситуація, коли обвинувачений у період з 14.09.2025 по 22.09.2025 перебував без обов`язків зумовлена тим, що клопотання про продовження обов`язків, строк дії яких закінувався 14.09.2025, не можливо було розглянути у зв`язку з перебуванням члена колегії - судді ОСОБА_3 у відпустці. Наступного дня після закінчення вказаного строку 15.09.2025 прокурором було подано клопотання про покладення обов`язків на обвинуваченого ОСОБА_6 , яке не було розглянуте невідкладно виключно через дії обвинуваченого, який відмовився від розгляду клопотання, посилаючись на те, що прокурор не вручив його захиснику копію клопотання, тобто обвинувачений діяв всупереч нормам КПК України, які не передбачають вчинення таких дій. За таких обставин, строк дії попередніх обов`язків сплив. 22.09.2025 на обвинуваченого ОСОБА_6 були знову покладені обов`язки. Тобто причиною відсутності обов`язків такий період не було зумовлено відсутністю потреби у них, а через дії обвинуваченого, які мають ознаки зловживання правом. 
Суд враховує незадовільний стан здоров`я ОСОБА_10 , перебування його на стаціонарному лікуванні у зв`язку з перенесеним ішемічним інсультом та наслідки спричинені хворобою, лікування якої потребує додаткових витрат. Разом з цим суд роз`яснює, що для повернення боргу ОСОБА_10 позичальником існують й інші можливості. Також, не є законодавчо визначеною підставою для зміни запобіжного заходу відомості про погіршення стану здоров`я та матеріального становища ОСОБА_10 , який за позицією сторони захисту позичив грошові кошти для внесення застави за ОСОБА_6 , з огляду на те, що воля позикодавця чи його матеріальний стан не є визначальними для вирішення вказаного питання. 
Суд зауважує, що питання майнового стану обвинуваченого теж було неодноразовим предметом дослідження, зокрема колегією суддів 05.01.2026 аналізувались декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави ОСОБА_6 за 2023 та 2024 роки, що містяться в матеріалах кримінального провадження (т. 8 а.с. 173-181, т. 22 а.с. 179-185), та в ухвалі колегії суддів Вищого антикорупційного суду від 05.01.2026 була надана оцінка щодо його майнового стану та можливості покрити вказані ним витрати, у тому числі утримувати матір, яка потребує лікування, та повнолітню доньку, що навчається.
Окрім цього, суд зазначає, що обов`язок утримання неповнолітньої дитини не є безумовним, оскільки відповідно до положень ч. 1 ст. 199 СК України, такий обов`язок реалізується лише за умови, якщо батьки можуть надавати матеріальну допомогу. ОСОБА_8 є повнолітньою, працездатною, навчається у ІНФОРМАЦІЯ_9 та має обох батьків, які в силу ст. 199 Сімейного кодексу України мають рівні обов`язки щодо утримання повнолітньої дочки, яка продовжує навчання. Оскільки за таких умов ОСОБА_8 , за твердженням захисту, взяла на себе зобов`язання бути заставодавцем, внісши заставу у визначеному судом розмірі, то має нести тягар свого рішення.
Особа не може бути визнана заставодавцем усупереч її бажанню та волі, тобто вона висловлює своє добровільне волевиявлення на внесення застави та згоду нести матеріальну відповідальність за дії особи, за яку вона вносить заставу. Погоджуючись внести заставу та нести відповідні обов`язки як заставодавця, останній, як дієздатна особа, має усвідомлювати існування високого ризику тривалості такого запобіжного заходу, а також ймовірності неповернення застави у разі звернення її в дохід держави. 
Також, необхідність у догляді непрацездатної матері обвинуваченого ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , також була предметом судової оцінки. суд прийшов до висновку, що наразі обвинувачений, за умови відсутності необхідності отримувати регулярні дозволи суду для виїзду до с. Мазники, має більше часу та можливостей самостійно надавати матері безпосередньо власну допомогу без залучення сторонніх осіб та несення додаткових витрат. 
Також, суд аналізуючи зміст покладених на ОСОБА_6 обов`язків встановив, що наразі існуючі обов`язки не обмежують обвинуваченого у відвідуванні матері. Мотивів зворотнього у клопотанні не наведено. 
Для зміни запобіжного заходу потрібні нові або змінені обставини, що впливають на оцінку ризиків, чого в ході розгляду клопотань не встановлено. Обвинуваченим у судовому засіданні повідомлено, що з урахуванням положень ч. 5 ст. 201 КПК України, він має намір через кожні тридцять днів після постановлення попередньої ухвали про застосування, зміну чи відмову у зміні запобіжного заходу, ініціювати питання про зміну запобіжного заходу. Такі дії захисту свідчать, що обвинувачений та його захисник фактично не погоджуються із прийнятими процесуальними рішеннями суду та за допомогою такого способу намагаються змусити суд їх переглянути. 
Отже, оцінивши доводи, наведені у клопотаннях сторони захисту, суд вважає надалі наявними ризики того, що обвинувачений ОСОБА_6 може переховуватись від суду та незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні. При цьому само по собі сумлінне виконання обвинуваченим ОСОБА_6 покладених на нього процесуальних обов`язків жодним чином не свідчить про відсутність ризиків, а свідчить про те, що обраний запобіжний захід наразі достатньо забезпечує належну процесуальну поведінку.
Колегія суддів вчергове зазначає, що існуючий наразі запобіжний захід у виді застави саме в розмірі 908 400 грн у сукупності із покладеними на обвинуваченого обов`язками достатньою мірою гарантують виконання ним цих обов`язків та забезпечать його належну процесуальну поведінку в цьому кримінальному провадженні.
З огляду на викладене, встановлені судом ризики, матеріальний стан обвинуваченого ОСОБА_6 , наявність стабільного доходу у виді пенсії, наявність постійного місця проживання, наявність соціальних зв`язків, матері похилого віку, повнолітньої доньки, яка навчається, співмешканки, тяжкість обвинувачення, можливості втечі та впливу на свідків у цьому кримінальному провадженні, колегія суддів вважає, що наведені у клопотаннях про зміну запобіжного заходу обставини, а також висловлені у судовому засіданні доводи, не містять обґрунтованих підстав для зміни раніше застосованого до обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжного заходу шляхом зменшення визначеного розміру застави. 
За наведених обставин, колегія суддів дійшла висновку, що у задоволенні клопотань сторони захисту про зміну запобіжного заходу, слід відмовити.
На підставі вищевикладеного, керуючись статтями 176-178, 179, 182, 194, 196, 201, 369-370, 372, 376 Кримінального процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотань обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_7 про зміну запобіжного заходу у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 52024000000000337 від 04.07.2024, - відмовити.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає. Заперечення проти цієї ухвали можуть бути включені до апеляційної скарги на судове рішення, передбачене частиною першою статті 392 Кримінального процесуального кодексу України.

Головуюча суддя   ОСОБА_1 

Судді    ОСОБА_2 

ОСОБА_3