ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/908/26 Справа № 201/8411/22 	  	Суддя у 1-й інстанції - Покопцева Д. О. Суддя у 2-й інстанції - Свистунова О. В.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2026 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого судді – Свистунової О.В.,
суддів: Ткаченко І.Ю., Пищиди М.М.,
за участю секретаря – Піменової М.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро
апеляційну скаргу  ОСОБА_1 
на рішення Соборного районного суду міста Дніпра від 04 серпня 2025 року
у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Український страховий стандарт», ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про стягнення страхового відшкодування та матеріальної і моральної шкоди, –

В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2022 року  ОСОБА_2  звернувся до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Український страховий стандарт» (далі – ПрАТ «СК «Український страховий стандарт»), ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про стягнення страхового відшкодування та матеріальної і моральної шкоди.

Позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що 17 листопада 2021 року водій ОСОБА_1 керуючи автомобілем марки «MITSUBISHI LANCER», державний номерний знак НОМЕР_1 , власником якого є відповідач ОСОБА_3 , рухаючись на перехресті вулиці Пресової та проїзду Гальченка у місті Дніпро, не надав перевагу в русі, в результаті чого скоїв зіткнення з автомобілем марки «TOYOTA CAMRY», державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_2 , який рухався по головній дорозі.

Постановою Бабушкінського районного суду міста Дніпропетровська від 22 грудня 2021 року відповідача ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Постанова набрала законної сили 04 січня 2022 року.

Транспортний засіб під керуванням ОСОБА_1 був забезпечений у ПрАТ «СК «Український страховий стандарт» згідно полісу ОСЦПВ серії АР № 2290581, який був чинним станом на момент ДТП.
24 листопада 2021 року позивач направив страховику повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду та заяву про виплату страхового відшкодування, які отримані ним 02 грудня 2021 року.

Згідно висновку експерта № 3312/21 від 17 грудня 2021 року розмір матеріальних збитків, нанесених внаслідок ДТП колісному транспортному засобу марки «TOYOTA CAMRY», державний номерний знак НОМЕР_2 , складає 261 932,62 грн.

Позивач наголошував, що збитки в позасудовому порядку йому не компенсовані, через що вважав, що страхова компанія повинна виплатити йому страхове відшкодування в розмірі 127 400,00 грн. в межах ліміту відповідальності, відповідач ОСОБА_1 повинен виплатити йому 131 932,62 грн. як різницю між розміром завданої шкоди і страховою виплатою, а відповідач ОСОБА_3 повинен відшкодувати йому моральну шкоду в розмірі 1 000,00 грн.

Ураховуючи викладене, позивач просив суд:

- стягнути з ПрАТ «СК «Український страховий стандарт» на його користь страхове відшкодування в розмірі 127 400,00 грн., пеню за період з 03 березня 2022 року по 05 жовтня 2022 року в розмірі 28 237,42 грн., інфляційні втрати в розмірі 20 563,43 грн., 3 % річних в розмірі 2 272,26 грн.;

- стягнути з ОСОБА_1 на його користь різницю між розміром завданої шкоди і страховою виплатою в розмірі 131 932,62 грн.;

- стягнути з відповідача ОСОБА_3 на його користь моральну шкоду в розмірі 1 000,00 грн.

Рішенням Соборного районного суду міста Дніпра від 04 серпня 2025 року позовні вимоги  ОСОБА_2  – задоволено частково.

Стягнуто з ПрАТ «СК «Український страховий стандарт» на користь ОСОБА_2 страхове відшкодування в розмірі 127 400,00 грн., пеню за період з 03 березня 2022 року по 05 жовтня 2022 року в розмірі 28 237,42 грн., інфляційні втрати в розмірі 20 563,43 грн., 3 % річних в розмірі 2 272,26 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 матеріальну шкоду в розмірі 131 932,62 грн.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

У поданій 02 вересня 2025 року безпосередньо до суду апеляційної інстанції через підсистему «Електронний суд» апеляційній скарзі  ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтовувалась тим, що розмір збитків, які підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Тобто, розмір збитків визначається згідно з реальною вартістю втраченого майна на момент ДТП або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Суд першої інстанції помилково взяв до уваги висновок експерта № 3312/21 від 17 грудня 2021 року по визначенню вартості матеріального збитку, заподіяного пошкодженням транспортного засобу, складений судовим експертом Дроздовим Ю.В.

У відзиві на апеляційну скаргу, позивач заперечував проти задоволення апеляційної скарги, просив її залишити без задоволення, через те, що обставини якими апелянт обґрунтовував свої апеляційні вимоги не підтверджені в результаті розгляду цього спору та доводи наведені в апеляційній скарзі не спростовують висновків суду.

Колегія суддів звертає увагу, що про час та місце слухання даної справи апеляційним судом сторони у справі повідомлені належним чином у відповідності до вимог статей 128-130 ЦПК України, що підтверджується наявними в матеріалах справи рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень та довідками про отримання документів в Електронному суді.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Враховуючи те, що рішення суду оскаржено в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 матеріальної шкоди в розмірі 131 932,62 грн., в іншій частині рішення Соборного районного суду міста Дніпра від 04 серпня 2025 року щодо стягнення страхового відшкодування перегляду в апеляційному порядку не підлягає.

Судом першої інстанції встановлено, що 17 листопада 2021 року о 17:20 год. водій ОСОБА_1 керуючи автомобілем марки «MITSUBISHI LANCER», державний номерний знак НОМЕР_1 , власником якого є відповідач ОСОБА_3 , рухаючись на перехресті вулиці Пресової та проїзду Гальченка у місті Дніпро, не надав перевагу в русі, в результаті чого скоїв зіткнення з автомобілем марки «TOYOTA CAMRY», державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_2 , який рухався по головній дорозі.

Постановою Бабушкінського районного суду міста Дніпропетровська від 22 грудня 2021 року відповідача ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП (т.1 а.с.16). Постанова набрала законної сили 04 січня 2022 року.

Транспортний засіб під керуванням ОСОБА_1 був забезпечений у ПрАТ «СК «Український страховий стандарт» згідно полісу ОСЦПВ серії АР № 2290581, який був чинним станом на момент ДТП (т.1 а.с.11). Страхова сума за шкоду майну – 130 000,00 грн., з яких 2 600,00 грн. франшиза (т.1 а.с.14).

24 листопада 2022 року позивач направив страховику заяву про відшкодування шкоди (т.1 а.с.17), копію схеми ДТП (т.1 а.с.15), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду та інш. (т.1 а.с.189 зворот), які отримано ним 02 грудня 2021 року (т.1 а.с.19).

Страхова компанія свого представника для огляду автомобіля марки «TOYOTA CAMRY», державний номерний знак НОМЕР_2 , не направила, що учасниками справи не спростовується.

Згідно висновку експерта № 3312/21 від 17 грудня 2021 року розмір матеріальних збитків, нанесених внаслідок ДТП колісному транспортному засобу марки «TOYOTA CAMRY», державний номерний знак НОМЕР_2 , складає 261 932,62 грн. (т.1 а.с.53-75).

15 січня 2022 року позивач направив страховику копію постанови Бабушкінського районного суду міста Дніпропетровська про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП та копію висновку експерта № 3312/21 від 17 грудня 2021 року (т.1 а.с.20), які отримані ним 19 січня 2022 року (т.1 а.с.21).

Спричинена ДТП шкода страховиком не відшкодована позивачу дотепер.

Автомобіль марки «TOYOTA CAMRY», державний номерний знак НОМЕР_2 , яким керував позивач, проданий 18 липня 2023 року іншій особі (т.2 а.с.47), його стан та місцезнаходження зараз невідоме.

Допитаний в судовому засіданні допитаний експерт ОСОБА_4 , який пояснив, що має стаж експертної роботи з 1998 року. Він оглядав колісний транспортний засіб марки «TOYOTA CAMRY» на СТО в присутності позивача. Відповідач ОСОБА_1 на огляд запрошувався, але не прибув. Не пам`ятає, чи був на транспортному засобі номерний знак. Ідентифіковував його по він-коду. Є ушкодження, які виявляються лише після того, як зняли з автомобіля певну запчастину, поверхнево їх може бути і не видно. При огляді транспортний засіб розбирався, всі ушкодження описувались, робились фотознімки. Про кримінальну відповідальність під час підготовки свого висновку обізнаний, перевіряв особу власника автомобіля і належність йому автомобіля. Фото, на якому одночасно видно і він-код, і автомобіль з цим він-кодом в цілому, зробити технічно неможливо, адже позначка він-коду невеликого розміру порівняно з автомобілем.

При частковому задоволенні позову суд першої інстанції вирішального значення надав тій обставині, що висновок експерта № 3312/21 від 17 грудня 2021 року є належним доказом на підтвердження розміру матеріального збитку, відповідач ОСОБА_1 цей висновок не спростував, а тому останній має сплатити на користь позивача різницю між розміром завданої шкоди і страховою виплатою.

Колегія суддів погоджується з таким висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Згідно зі статтею 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Частиною першою статті 1166 ЦК України встановлено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується у повному обсязі на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини першої статті 1188 ЦК України).

Згідно зі статтею 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Верховний Суд у постанові від 04 грудня 2019 року в справі № 359/2309/17 вказав, що майнова шкода повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду та застрахувала свою цивільно-правову відповідальність, лише у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком.

Суд першої інстанції встановив та сторонами у справі не оспорюється факт ДТП, вина відповідача ОСОБА_1 та право позивача на отримання від страховика суми страхового відшкодування в розмірі 127 400,00 грн.

У постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі № 6-691цс15 зроблено висновок про те, що правильним є стягнення з винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати).

Якщо потерпілий звернувся до страховика й одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов`язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов`язку згідно зі статтею 1194 ЦК України щодо відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика.

Ураховуючи викладене, суд першої інстанції, встановивши фактичні обставини у справі, від яких залежить правильне вирішення спору, дійшов вірного висновку про те, що відповідач ОСОБА_1 повинен відшкодувати  ОСОБА_2  завдану майнову шкоду, а саме різницю між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що, вирішуючи питання розміру майнової шкоди, яку завдано позивачу внаслідок ДТП, належним та допустимим доказом є висновок експерта № 3312/21 від 17 грудня 2021 року по визначенню вартості матеріального збитку, заподіяного пошкодженням транспортного засобу, складений судовим експертом Дроздовим Ю.В., тому обґрунтованим є розмір майнової шкоди – 131 932,62 грн. (261 932,62 грн. (майнова шкода) – 130 000,00 грн. (страхове відшкодування)).

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції помилково взяв до уваги висновок експерта № 3312/21 від 17 грудня 2021 року по визначенню вартості матеріального збитку, заподіяного пошкодженням транспортного засобу, є безпідставними, оскільки відповідачем ОСОБА_1 належними та допустимими доказами не спростовано вищевказаний висновок експерта по визначенню вартості матеріального збитку, заподіяного пошкодженням транспортного засобу, який було оцінено судом у сукупності та взаємозв`язку з іншими доказами.

Таким чином, висновок експерта № 3312/21 від 17 грудня 2021 року є належним доказом на підтвердження розміру матеріальних збитків, завданих позивачу.

Відповідач ОСОБА_1 на противагу цьому доказу своїх доказів не подав.

Посилання ОСОБА_1 в апеляційній скарзі на те, що суд першої інстанції допустив неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, а саме безпідставно відмовив у задоволенні клопотання про витребування у сервісного центру МВС доказів щодо відчуження належного позивачу автомобіля, – є безпідставними, оскільки згідно протоколу судового засідання від 09 грудня 2024 року представник відповідача ОСОБА_1 – ОСОБА_5 зняв це клопотання з розгляду (т.2 а.с.64-67).

Суд апеляційної інстанції враховує, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін і відповідно до частини п`ятої статті 12 ЦПК України сприяти всебічному і повному з`ясуванню обставин справи шляхом роз`яснення особам, які беруть участь у справі, їх прав та обов`язків, попередження про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяння здійсненню їхніх прав у визначених процесуальним законодавством випадках.

Реалізація принципу змагальності сторін у цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України.

Пунктами 2, 3 частиною першою статті 43 ЦПК України встановлено, що учасники справи мають право: подавати докази; брати участь у судових засіданнях, якщо інше не визначено законом; брати участь у дослідженні доказів; ставити питання іншим учасникам справи, а також свідкам, експертам, спеціалістам; подавати заяви та клопотання, надавати пояснення суду, наводити свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду, і заперечення проти заяв, клопотань, доводів і міркувань інших осіб.

Згідно з частиною третьою статті 12, частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (стаття 76 ЦПК України).

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (стаття 77 ЦПК України).

Відповідно до статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).

Встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Це передбачено статтями 77, 78, 79, 80, 89, 367 ЦПК України.

Саме з такого розуміння вищезазначених обставин та норм матеріального права виходить суд апеляційної інстанції та вважає, що суд першої інстанції виконав вимоги закону про обґрунтованість та законність рішення суду.

Решта доводів, приведених в апеляційній скарзі, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального чи процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, відповідно до якої пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року).

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», пункт 32).

Пункт 1 статті 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Ніщо не вказує на те, що судом не дотримано принципу рівності, що витікає із змісту частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Водночас, заявником апеляційної скарги не підтверджено жодних порушень норм процесуального права, через які він не зміг повною мірою реалізувати свої процесуальні права чи які би призвели до ухвалення незаконного рішення, оскільки судом першої інстанції створені умови для того, щоб відповідач надав пояснення та докази щодо обставин, на які він посилався як на підставу своїх вимог.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Згідно із статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судові рішення – без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи викладене, суд апеляційної інстанції проходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення в оскаржуваній частині – без змін.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційну скаргу залишено без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 259, 268, 374, 375, 381-384 ЦПК України, колегія суддів, –

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1  – залишити без задоволення.
Рішення Соборного районного суду міста Дніпра від 04 серпня 2025 року, в оскаржуваній частині – залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та протягом тридцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду з дня складання повного судового рішення.

Вступна та резолютивна частини постанови проголошена 22 квітня 2026 року.
Повний текст судового рішення складено 24 квітня 2026 року.

Головуючий О.В. Свистунова

Судді: І.Ю. Ткаченко

М.М. Пищида