Дата документу 07.04.2026 
Справа № 334/2224/26
Провадження № 3/334/736/26
ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
07 квітня 2026 року м. Запоріжжя

Суддя Дніпровського районного суду м. Запоріжжя Телегуз С.М., розглянувши матеріали, які надійшли з Управління патрульної поліції в Запорізькій області ДПП Національної поліції України про притягнення до адміністративної відповідальності
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт громадянина України № НОМЕР_1 , мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ,
за ч.5 ст.126 КУпАП, -

ВСТАНОВИВ:
12.03.2026 року до суду з УПП в Запорізькій області ДПП Національної поліції України надійшли матеріали справи про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч.5 ст.126 КУпАП.
Відповідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №603436, складеного 01.03.2026 року о 12:43 командиром роти 1 батальйону 2 УПП в Запорізькій області ДПП старшим лейтенантом поліції Чусовим О.В., 01.03.2026 року о 12:18 в м. Запоріжжя, вул. Антона Незоли 4, ОСОБА_1 керував автомобілем «ВАЗ 21061», р/н НОМЕР_2 , при цьому не мав права керування транспортним засобом відповідної категорії, правопорушення вчинено повторно протягом року (29.08.2025 року постановою ББА №721642 ОСОБА_1 притягнутий до відповідальності за ч.2 ст.126 КУпАП), чим порушив п.2.1 а) ПДР України. Відповідальність передбачена ч.5 ст.126 КУпАП.
07.04.2026 року в судове засідання ОСОБА_1 не з`явився, був своєчасно сповіщеним про місце і час розгляду справи, клопотання про відкладення розгляду справи не подав.
Згідно ч.1 ст.268 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.
Суд оцінивши матеріали справи за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, вважає, що матеріали справи свідчать про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.5 ст.126 КУпАП.
Відповідно ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.
Відповідно ст.245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Відповідно ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.
Відповідно ст.252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Так, п.2.1 ПДР України передбачено, що водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі: а) посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії.
Диспозиція ч.5 ст.126 КУпАП передбачає відповідальність за повторне протягом року вчинення порушень, передбачених частинами другою – четвертою цієї статті, та тягне за собою накладення штрафу в розмірі двох тисяч чотирьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортним засобом на строк від п`яти до семи років та з оплатним вилученням транспортного засобу чи без такого.
Частиною 2 ст.126 КУпАП передбачено відповідальність за керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, або передача керування транспортним засобом особі, яка не має права керування таким транспортним засобом.
Так, наявність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, встановлені:
- протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №603436, складеного 01.03.2026 року о 12:43 командиром роти 1 батальйону 2 УПП в Запорізькій області ДПП старшим лейтенантом поліції Чусовим О.В.;
- постановою ББА №721642 від 29.08.2025 року, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.126 КУпАП до штрафу в сумі 3400 грн.;
- рапортом командира роти 1 батальйону 2 УПП в Запорізькій області ДПП старшого лейтенанта поліції Чусова О.В.;
- довідкою УПП в Запорізькій області, відповідно якої згідно даних підсистеми «Адмінпрактика» «Інформаційний портал Національної поліції України» ОСОБА_1 має повторність за ст.126 КУпАП - постановою ББА №721642 від 29.08.2025 року притягнутий до відповідальності за ч.2 ст.126 КУпАП, посвідчення водія не отримував;
- відеозаписом події на диску «DVD-R».
Суд, оцінюючи кожен доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність цих зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин справи про адміністративне правопорушення, не вбачає будь-яких законних підстав не довіряти вказаним доказам.
Суд вважає, що факт повторного протягом року керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, - є доведений, тому в діях ОСОБА_1 міститься склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.5 ст.126 КУпАП.
У рішенні ЄСПЛ від 29.06.2007 року по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» (O'Halloran and Francis v. the United Kingdom), заяви №15809/02 і №25624/02) суд наголосив, що «будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання транспортним засобом є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти транспортними засобами та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі».
У рішенні ЄСПЛ від 21.07.2011 року по справі «Коробов проти України» суд вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерії доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростованих презумцій факту.
У пункті 52 рішення ЄСПЛ від 05.02.2008 року по справі «Романаускас проти Литви» судом констатовано, що національний суд повинен переконатися, що провадження в цілому, зокрема спосіб отримання доказів, було справедливим.
Відповідно ст.23 КУпАП адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.
Відповідно ст.33 КУпАП при накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність…
Тому, враховуючи обставини справи, оскільки керування транспортним засобом особою, яка не має права керування транспортними засобами, несе громадську небезпеку і може потягнути за собою більш тяжкі наслідки, і така протиправна поведінка свідчить про неналежне відношення до забезпечення безпеки дорожнього руху при керуванні транспортним засобом, суд вважає за необхідне накласти на ОСОБА_1 стягнення у виді штрафу в дохід держави розмірі 2400 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 40800 грн.
Вирішуючи питання щодо застосування до ОСОБА_1 такого виду адміністративного стягнення, як позбавлення права керування транспортними засобами, суд виходить з того, що ОСОБА_1 посвідчення водія не отримував.
Приписами п.1.10 ПДР України визначено, що водій - особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія (посвідчення тракториста-машиніста, тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом, тимчасовий талон на право керування транспортним засобом) відповідної категорії. Водієм також є особа, яка навчає керуванню транспортним засобом, перебуваючи безпосередньо в транспортному засобі.
Відповідно п.5 ч.1 ст.24 КУпАП за вчинення адміністративних правопорушень можуть застосовуватись такі адміністративні стягнення, зокрема: позбавлення спеціального права, наданого даному громадянинові (права керування транспортними засобами, права полювання).
Приписи п.5 ч.1 ст.24 КУпАП узгоджуються з нормою ч.2 ст.30 КУпАП, згідно якої позбавлення наданого даному громадянинові права керування транспортними засобами застосовується на строк до трьох років за грубе або повторне порушення порядку користування цим правом або на строк до десяти років за систематичне порушення порядку користування цим правом.
Також, згідно роз`яснень Пленуму Верховного суду України в п.28 Постанови №14 від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» позбавлення права керувати транспортними засобами можна застосовувати тільки як основне адміністративне стягнення за вчинення правопорушень, передбачених ч.3 ст.121, ч.4 ст.122, ст.122-2, ч.3 ст.123, статтями 124 і 130 КпАП. Можливості накладати на винну особу таке стягнення як додаткове цей Кодекс не надає. Суди не вправі застосовувати його й тоді, коли винна особа вже позбавлена такого права або взагалі його не мала.
Тобто позбавлення спеціального права (зокрема, права керування транспортними засобами) може бути застосоване лише до осіб, яким таке право надане.
Таким чином, у відношенні ОСОБА_1 неможливо застосувати такий вид стягнення, як позбавлення права керування транспортним засобом, оскільки останньому спеціальне право керування транспортними засобами не надавалося.
Щодо оплатного вилучення транспортного засобу суд зазначає, що згідно роз`яснень Пленуму Верховного суду України в п.28 Постанови №14 від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» оплатне вилучення транспортного засобу може бути є допустимим тільки як додаткове адміністративне стягнення за вчинення правопорушень, за які встановлена відповідальність ч.6 ст.121, ч.2 та 3 ст.130 КпАП. Застосування його як основного стягнення законом не передбачено. Не можна накладати це стягнення й на особу, яка вчинила відповідне правопорушення, керуючи транспортним засобом, що належить іншій особі.
Згідно матеріалів справи відсутні відомості про належність автомобіля «ВАЗ 21061», р/н НОМЕР_2 , на праві власності ОСОБА_1 , тому додаткове стягнення у виді оплатного вилучення транспортного засобу не підлягає застосуванню.
Згідно ст.40-1 КУпАП судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується особою, на яку накладено таке стягнення. Розмір і порядок сплати судового збору встановлюється законом.
Відповідно до ст.4 Закону України «Про судовий збір» у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення, стягується судовий збір.

Керуючись ст.ст. 40-1, ч.5 ст.126, 283-285, 287, 289, 307-308 КУпАП, суд, -

ПОСТАНОВИВ:
Притягнути ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.5 ст.126 КУпАП, та застосувати до нього адміністративне стягнення у виді штрафу в дохід держави в розмірі 2400 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 40800 грн., без позбавлення права керування транспортними засобами та без оплатного вилучення транспортного засобу.
У разі несплати штрафу в добровільному порядку протягом 15 днів з дня вручення постанови про накладення стягнення, штраф підлягає стягненню з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в порядку примусового виконання постанови у подвійному розмірі в сумі 81600 грн.
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в дохід держави судовий збір в сумі 665,60 грн.
Строк пред`явлення до виконання три місяці.
Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.
Постанова може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови.
Апеляційна скарга подається до Запорізького апеляційного суду.

Суддя:         С.М. Телегуз