Справа № 462/1130/25

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
(заочне)

06 лютого 2026 року Залізничний районний суд м. Львова

в складі головуючого судді Іванюк І.Д. 
секретар с/з Дема К.С.

з участю позивача ОСОБА_1 
представника позивача - ОСОБА_2 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові у загальному позовному проваджені цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа: Шевченківська районна адміністрація Львівської міської ради про позбавлення батьківських прав,

ВСТАНОВИВ:

Позивачка  ОСОБА_1 звернулася до суду із позовною заявою, в якій просить позбавити відповідача ОСОБА_3 батьківських прав відносно неповнолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Свої вимоги мотивує тим, що з 04.06.2025 року перебувала у зареєстрованому шлюбі із відповідачем, у якому у них народилося двоє дітей - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка на даний час є повнолітньою та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 14.07.2021 року у справі № 466/5919/20 шлюб між нею та відповідачем було розірвано, а 28.06.2024 року позивачкою укладено шлюб із ОСОБА_6 . Водночас, відповідач ОСОБА_3 тривалий час ухилявся від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, кошти на утримання надавав лише час від часу, у зв`язку із чим вона була змушена звернутись до суду із заявою про стягнення з нього аліментів у примусовому порядку. Відповідно до розрахунку заборгованості по аліментах станом на 26.12.2024 року, здійсненого державним виконавцем Залізничного ВДВС у м. Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів), загальна заборгованість відповідача зі сплати аліментів становить 35656,63 грн. Відповідач не брав участь у шкільному та позашкільному житті дитини, не піклується ні про фізичний, ні про духовний розвиток доньки, не спілкується з дитиною, не дбає про засвоєння нею загальновизнаних норм моралі, не надає доступу до культурних та інших духовних цінностей, так як це встановлено ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства». Окрім того, згідно із листом з Військової частини НОМЕР_1 від 19.09.2024 року № 29925, ОСОБА_3 з 28.07.2024 року самовільно залишив військову частину, у зв?язку із чим знятий з усіх видів забезпечення. В зв`язку з наведеним просить позов задовольнити.
Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 19.03.2025 року у справі відкрито загальне позовне провадження і призначено підготовче судове засідання. 
Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 04.06.2025 року закрито підготовче судове засідання та зобов`язано орган опіки та піклування Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради надати письмовий висновок щодо доцільності позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
У судовому засіданні позивач та її представник ОСОБА_2 позов підтримали з аналогічних підстав, додатково пояснили, що тривалий час батько не цікавиться дитиною, не бере жодної участі в її житті , має заборгованість з аліментів, місцезнаходження останнього їй на даний час невідоме. Окрім того, позивач на даний час перебуває у іншому шлюбі із чоловіком -військовослужбовцем та хоче, щоб той удочерив її донку. 
Відповідач ОСОБА_3 у судове засідання не з`явився, належним чином повідомлений судом про час, дату та місце розгляду справи, в тому числі через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України, відзиву, заяви про розгляд справи за його відсутності не подав, про причини своєї неявки суд не повідомив.
Представник третьої особи - Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради у судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи без їх участі, надіслав на адресу суду висновок органу опіки та піклування Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради від 31.07.2026 року про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача відносно неповнолітньої доньки ОСОБА_4 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , оскільки батько впродовж тривалого періоду часу ухиляється від виконання своїх обов`язків щодо її виховання.
За таких обставин, відповідно до ст.280 ЦПК України, враховуючи відсутність заперечень позивача проти заочного розгляду справи, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.
Заслухавши пояснення учасників процесу, заслухавши думку неповнолітньої дитини в порядку ст. 171 СК України, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.
Статтею 150 СК України передбачений обов`язок батьків щодо виховання та розвитку дитини.
Згідно із пунктом 2 частини 1 статті 164 СК України мати, батько, можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.
Згідно зі ст.165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.
Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.
Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.
Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
Пунктами 15, 16, 18 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» судам роз`яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.
Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.Зазначений висновок узгоджується з правовим висновком Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду, який міститься у постанові від 13 березня 2019 року в справі № 631/2406/15-ц.
Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 04 грудня 2024 року у справі № 133/747/23, судам слід мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, вирішення сімейних питань, на який вони йдуть лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку. Інтереси дитини полягають в тому, щоб забезпечити її право на потребу у любові, піклуванні та матеріальної забезпеченості (стаття 5 Декларації ООН про соціальні та правові принципи, що стосуються захисту і благополуччя дітей, особливо у разі передачі дітей на виховання та їх усиновлення на національному і міжнародному рівнях від 03 грудня 1986 року). Наведену позицію також викладено у постановах Верховного Суду від 29 липня 2021 року у справі № 686/16892/20, від 03 серпня 2022 року у справі № 306/7/20, від 07 грудня 2022 року у справі № 562/2695/20, від 11 січня 2023 року у справі № 461/7447/17, від 06 вересня 2023 року у справі № 545/560/21.
Судом встановлено, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є донькою сторін у справі, що підтверджується свідоцтвом про народження /а.с. 9/.
З рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 14.07.2021 у справі № 466/59/20 вбачається, що шлюб між сторонами розірвано. 
З свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 від 28,06.2024 року (а.с. 16) вбачається, що позивач ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 уклала шлюб із ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та їй присвоєно прізвище ОСОБА_7 . 
Згідно із актом ЛКП «Варшавське-407» № 77 від 19.12.2024 року ОСОБА_1 проживає разом із ОСОБА_6 та донькою ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , без реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 . 
Із рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 22.10.2021 року у справі № 466/6829/21 вбачається, що таким ухвалено стягувати аліменти з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_9 на неповнолітніх дітей ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 щомісячно у сумі 10000 грн (а.с. 12-13). 
Також рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 28.03.2024 року у справі № 466/13131/23 ухвалено стягувати аліменти з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_9 на повнолітню доньку ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , щомісячно у сумі 5000 грн до закінчення донькою навчання, але не довше ніж до досягнення нею 23 років (а.с. 14-15). 
Відповідно до розрахунку заборгованості по аліментах станом на 26.12.2024 року, здійсненого старшим державним виконавцем Залізничного ВДВС у м. Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів), загальна заборгованість відповідача зі сплати аліментів становить 35656,63 грн.
Згідно із листом з Військової частини НОМЕР_1 від 19.09.2024 року № 29925, ОСОБА_3 з 28.07.2024 року самовільно залишив військову частину, у зв?язку із чим знятий з усіх видів забезпечення (а.с. 20). 
З відповіді ВП № 1 ЛРУП № 2 Національної поліції України від 04.01.2025 року вбачається, що ОСОБА_3 перебуває у розшуку, як особа «СЗЧ.Дезертир», за адресою проживання відсутній, телефонні контакти не в мережі. 
З довідки Головного центру обробки спеціально інформації ДПС України від 04.12.2025 року вбачається, що відомостей про перетинання державного кордону України ОСОБА_3 , 1980 р.н. в період з 08.11.2017 року по 05.12.2025 року немає. 
Відповідно до характеристики учениці 9-Б класу, виданої адміністрацією СЗШ № 23 вихованням та навчанням неповнолітньої ОСОБА_4 займається її матір ОСОБА_1 . Батько дитини ОСОБА_3 з дитиною не спілкується, з сім?єю не живе, у вихованні дитини участі не бере /а.с. 23/.
З розрахунку заборгованості по аліментах від 04.11.2025 року у ВП № НОМЕР_5, здійсненого державним виконавцем Залізничного ВДВС у м.Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) Воронецькою Ю.В., вбачається, що загальна заборгованість відповідача перед позивачкою зі сплати аліментів на неповнолітню доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , становить 68011,63 грн /а.с. 131/.
Відповідно до висновку Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради від 31.07.2025 року, як органу опіки та піклування з метою захисту прав та законних інтересів дітей, остання вважає за доцільне позбавити ОСОБА_3 батьківських прав відносно неповнолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 /а.с. 81-82/.
На виконання ч. 2 ст. 171 Сімейного кодексу України, де зазначено, що дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном, у судовому засіданні була з`ясована думка неповнолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , щодо позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав відносно неї. Остання повідомила, що з батьком майже не спілкується, останній раз бачилась у 2021 році, а спілкувалась із ним по телефону у 2024 році та в телефонній розмові він сказав, що любить її, але просив не звертатись до суду з приводу стягнення аліментів по досягненню повноліття. За час спільного життя пам?ятає свого батька як такого, що зловживав алкоголем. При цьому зазначила, що мама хоче позбавити її біологічного батька батьківських прав щодо неї для подальшого її удочеріння теперішнім чоловіком матері ОСОБА_6 . 
Допитані у судовому засіданні свідки ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 підтвердили, що сторони у справі розлучились та їх неповнолітня донька ОСОБА_4 проживає спільно із позивачкою ОСОБА_1 , яка займається її вихованням та утриманням. Водночас джерела походження коштів, за які купуються речі та оплачуються послуги на утримання неповнолітньої доньки, достеменно вказати не змогли. 
Дослідивши обставини справи, суд дійшов висновку, що у судовому засіданні позивач не довела та не надала суду доказів, які б безспірно свідчили про умисне, свідоме та остаточне самоусунення відповідачем від виконання своїх батьківських обов`язків. З матеріалів справи вбачається, що відповідач тривалий час був залучений до лав ЗСУ, перебував у зоні бойових дій, однак сплачував аліменти, при вирішенні судом питання про стягнення з нього аліментів визнавав необхідність спільного утримання дітей та стягнення аліментів із нього, у той час як виникнення заборгованості по аліментах, яка періодично погашається, не є безумовним свідченням небажання батька дитини приймати участі у її утриманні і вихованні. 
Суд не погоджується із висновком органу опіки та піклування про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав щодо неповнолітньої доньки з огляду на його недостатню обґрунтованість (ст. 19 СК ).Так, такий висновок не містить інформаціїпро повне з?ясування органом опіки та піклування інформація про особу батька дитини, його характеристику, стосунки, які склались між ним та дитиною, наявність з його боку загрози для неповнолітньої доньки, її здоров`я та психічного розвитку. Також у висновку не вказано, яка робота проводилася із батьком, спрямована на надання йому допомоги у виправленні недоліків в його поведінці таналагодженні контакту з дитиною ( постанова Верховного суду від 12 січня 2026 року у справі № 708/1440/24, провадження № 61-14651св25).Окрім того, вказаний висновок має рекомендаційний характер для суду та як доказ підлягає дослідженню та оцінці судом на основі всіх наявних в матеріалах справи доказів у їх сукупності та взаємозв`язку (постанови Верховного Суду від 07 лютого 2022 року у справі № 759/3554/20, від 10 листопада 2023 року у справі № 401/1944/22, від 15 листопада 2023 року у справі № 932/2483/21).
Також суд зазначає, що хоча думка дитина у вирішенні спору про позбавлення батьківських прав є важливою, проте, враховуючи обставини її формування, не може бути визначальною і не є свідченням того, що позбавлення батьківських прав у спірному випадку має на меті забезпечення якнайкращих інтересів дитини. Водночас суд враховує і висловлену дитиною думку про те, що таке позбавлення батьківських прав відповідача потрібне її матері - позивачу ОСОБА_1 для подальшого удочеріння її теперішнім чоловіком останньої ОСОБА_6 , що не може вважатись належною та достатньою підставою для позбавлення відповідача батьківських прав.
Із врахуванням наведеного, а також того, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом і допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити, 
Водночас, виходячи з інтересів дитини, суд вважає за необхідне попередити відповідача ОСОБА_3 про необхідність змінити ставлення до виховання неповнолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , поклавши на орган опіки та піклування Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.
Оскільки суд дійшов висновку, що у позові слід відмовити, понесені позивачем та відповідачем судові витрати слід покласти на позивача. 
Керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 81, 89, 259, 263-265, 273 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа: Шевченківська районна адміністрація Львівської міської ради про позбавлення батьківських прав - відмовити.
Попередити ОСОБА_3 про необхідність змінити ставлення до виховання неповнолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , поклавши контроль за виконанням ним батьківських обов`язків на орган опіки та піклування Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення.

Учасники процесу:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП НОМЕР_4 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 , проживає АДРЕСА_4 . 

Повний текст рішення складено та підписано 12.02.2026 року. 

Суддя         Іванюк І.Д.