Головуючий І інстанції: Бадюков Ю.В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 березня 2026 р. 	Справа № 520/12804/24	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді Катунова В.В.,
Суддів: Подобайло З.Г. , Ральченка І.М. ,
розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 21.01.2026, майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022, по справі № 520/12804/24
за позовом ОСОБА_1 
до  Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області   
про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 12.07.2024 адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області в частині обмеження пенсії ОСОБА_1 максимальним розміром. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області здійснити ОСОБА_1 з 20.03.2024 перерахунок та виплату пенсії без обмеження її максимальним розміром у десять прожиткових мінімумів для осіб які втратили працездатність з урахуванням раніше виплачених сум.
Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 02 грудня 2024 апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області залишено без задоволення. Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 12.07.2024 по справі № 520/12804/24 - змінено в частині мотивів та підстав часткового задоволення позовних вимог. В іншій частині рішення Харківського окружного адміністративного суду від 12.07.2024 залишено без змін.
До Харківського окружного адміністративного суду звернувся позивач з заявою в порядку ст. 383 КАС України, в якій просив суд:
- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, вчинені на виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 12.07.2024 у справі № 520/12804/24, які полягають у застосуванні під час перерахунку пенсії зменшеного індивідуального коефіцієнту заробітної плати 5.65405 замість встановленого раніше 16.21622, які були здійсненні після вступу рішення в законну силу.
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області вжити заходів щодо належного виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 12.07.2024 у справі № 520/12804/24 шляхом проведення виплати пенсії ОСОБА_1 з 20.03.2024 без обмеження її максимальним розміром, із застосуванням індивідуального коефіцієнту заробітної плати 16.21622 відповідно до розпорядження, яке є в матеріалах справи та на підставі якого було винесено рішення, яке вступило в законну силу, з урахуванням раніше виплачених сум.
Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 21.01.2026 заяву позивача в порядку ст. 383 КАС України у справі № 520/12804/24 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії - залишено без задоволення.
Не погодившись із вказаною ухвалою, позивач звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 21 січня 2026 року у справі № 520/12804/24 про відмову в задоволенні заяви в порядку ст. 383 КАС України, направити справу № 520/12804/24 до Харківського окружного адміністративного суду для продовження розгляду заяви в порядку статті 383 КАС України.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказав, що на виконання рішення суду відповідач з метою зменшення суми боргу провів перерахунок пенсії позивача, який оформлено розпорядженням від 05.03.2025 № 963290176870 та діючи всупереч змісту судового рішення та принципу верховенства права, відповідач вдався до протиправних маніпуляцій зі складовими формули розрахунку пенсії, які не були предметом спору та не піддавалися сумніву під час судового розгляду. На його думку, суд першої інстанції під час розгляду заяви в порядку статті 383 КАС України помилково вважає, що дії ПФУ щодо зміни коефіцієнта є «новими правовідносинами». Зміна коефіцієнта відбулася виключно в процесі та на підставі виконання судового рішення від 12.07.2024. Зазначає, що у постанові Другого апеляційного адміністративного суду у описовій частині згадується розмір пенсії з надбавками 84628,98 грн., тобто, в судовому порядку було підтверджено правильність розпорядження № 963290176870 від 27.02.2024 в якому було зафіксовано розмір пенсії з надбавками 84628,98 грн, відповідач не оспорював даний документ під час розгляду справи в суді першої та апеляційної інстанцій по справі №520/12804/24. Вказує, що індивідуальний коефіцієнт не розглядався, бо на момент подання позову коефіцієнт був правильним (16.2) і в матеріалах справи є розпорядження про перерахунок пенсії від 27.02.2024 року, яке базувалося саме на коефіцієнті 16,2. Вказує, що порушення виникло внаслідок умисних дій відповідача по виконанню рішення суду по справі № 520/12804/24, а отже, має оцінюватися саме через механізм ст. 383 КАСУ.
Відповідач надав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив залишити її без задоволення, а ухвалу від 21.01.2026 - без змін.
Колегія суддів визнала за можливе розглянути справу з урахуванням положень ч. 4 ст. 229 та ч. 2 ст. 313 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).
За приписами ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги (ч. 1 ст. 308).
Перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваної ухвали суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Відмовляючи у задоволенні заяви суд першої інстанції виходив з того, що підставою подання даної заяви є незгода позивача з тим, що внаслідок перерахунку пенсії позивача індивідуальний коефіцієнт заробітної плати був зменшений з 16,21622 до 5,65405, водночас вищезазначені обставини не були предметом розгляду в межах адміністративної справи №520/12804/24. Крім того, судом при розгляді адміністративної справи №520/12804/24 не досліджувався розмір індивідуального коефіцієнту заробітної плати позивача та не надавалась оцінка діям відповідача щодо зменшення індивідуального коефіцієнту заробітної плати з 16,21622 до 5,65405, позаяк означені дії не були предметом розгляду, заяв щодо зміни або збільшення розміру позовних вимог під час розгляду справи позивачем до суду не подавалось, тому дійшов висновку, що заявник фактично звертаючись до суду із даною заявою сформував інші позовні вимоги, котрі не були предметом розглядом по справі № 520/12804/24, та не можуть бути розглянутими у порядку статті 383 КАС України.
Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову в задоволенні заяви позивача про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень з наступних підстав.
Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ст. 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
Приписами ч.ч. 2, 3 ст. 14 КАС України визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
Згідно з вимогами ст. 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
Конституційний Суд України, розглядаючи справу № 1-7/2013, у рішенні від 26.06.2013 зазначив, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини Рішення від 13.12.2012 за № 18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини Рішення від 25.04.2012 за № 11-рп/2012).
Виконання судового рішення, як завершальна стадія судового провадження, є невід`ємним елементом права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. У рішенні Європейського суду з прав людини від 19 березня 1997 року у справі Горнсбі проти Греції суд наголосив, що, відповідно до усталеного прецедентного права, пункт 1 статті 6 гарантує кожному право на звернення до суду або арбітражу з позовом стосовно будь яких його цивільних прав та обов`язків. Таким чином, ця стаття проголошує “право на суд”, одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду (див. рішення у справі "Філіс проти Греції" (Philis v. Greece) (№ 1) від 27 серпня 1991 року, серія А, № 209, с. 20, п. 59). Однак це право було б ілюзорним, якби правова система Договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін. Важко собі навіть уявити, щоб стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, і водночас не передбачала виконання судових рішень (п. 40).
Як зазначив Європейський суд з прав людини у рішенні від 6 вересня 1978 року у справі "Класс та інші проти Німеччини", "із принципу верховенства права випливає, зокрема, що втручання органів виконавчої влади у права людини має підлягати ефективному нагляду, який, як правило, повинна забезпечувати судова влада. Щонайменше це має бути судовий нагляд, який найкращим чином забезпечує гарантії незалежності, безсторонності та належної правової процедури".
У разі невиконання судового рішення позивачка має право вимагати вжиття спеціальних заходів впливу на боржника, передбачених нормами КАС України.
Статтею 372 КАС України визначений порядок виконання судових рішень в адміністративних справах.
Відповідно до частин 2, 4 вказаної статті судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання. Примусове виконання судових рішень в адміністративних справах здійснюється в порядку, встановленому законом.
Частина 1 ст. 373 КАС України визначає, що виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.
Аналіз наведеного вказує, що рішення суду в адміністративних справах може бути виконане добровільно, з моменту набрання рішенням законної сили, та примусово, після відкриття відповідного виконавчого провадження. Разом з цим виконання судового рішення, у якому порядку воно б не відбувалось, є невід`ємною складовою права на судовий захист.
Процесуальним засобом забезпечення належного та своєчасного виконання судового рішення є судовий контроль, підстави та порядок здійснення якого визначені зокрема статтею 383 КАС України.
Так, відповідно до ч. 1 ст. 383 КАС України особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.
Частиною 2 статті 383 КАС України встановлено вимоги до поданої заяви. Зокрема, зазначено, що у такій заяві зазначаються: 1) найменування адміністративного суду, до якого подається заява; 2) ім`я (найменування) позивача, поштова адреса, а також номер засобу зв`язку, адреса електронної пошти, якщо вони відомі; 3) ім`я (найменування) відповідача, посада і місце служби посадової чи службової особи, поштова адреса, а також номер засобу зв`язку, адреса електронної пошти, якщо вони відомі; 4) ім`я (найменування) третіх осіб, які брали участь у розгляді справи, поштова адреса, номер засобу зв`язку, адреса електронної пошти, якщо вони відомі; 5) номер адміністративної справи; 6) відомості про набрання рішенням законної сили та про наявність відкритого касаційного провадження; 7) інформація про день пред`явлення виконавчого листа до виконання; 8) інформація про хід виконавчого провадження; 9) документ про сплату судового збору, крім випадків, коли його не належить сплачувати за подання відповідної заяви; 10) перелік документів та інших матеріалів, що додаються.
Згідно з ч. 6 ст. 383 КАС України за відсутності обставин протиправності відповідних рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень - відповідача та порушення ним прав, свобод, інтересів особи-позивача, суд залишає заяву без задоволення. За наявності підстав для задоволення заяви суд постановляє ухвалу в порядку, передбаченому статтею 249 цього Кодексу.
З системного аналізу зазначених норм права випливає, що правовий інститут контролю за виконанням рішення суду, механізм якого унормований, у тому числі, і приписами статті 383 КАС України, підлягає застосуванню виключно у разі наявності протиправних рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень щодо виконання рішення суду, що порушує права та законні інтереси позивача.
Отже, застосування судом до суб`єкта владних повноважень приписів статті 383 КАС України вбачається за можливе у разі встановлення факту невиконання таким суб`єктом владних повноважень дій зобов`язального характеру, визначених рішенням суду на користь особи позивача, що має бути підтверджено відповідними доказами, поданими позивачем.
Відповідно до ч. ч. 1, 6 ст. 383 КАС України особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду. За відсутності обставин протиправності відповідних рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень - відповідача та порушення ним прав, свобод, інтересів особи-позивача, суд залишає заяву без задоволення. За наявності підстав для задоволення заяви суд постановляє ухвалу в порядку, передбаченому статтею 249 цього Кодексу.
Отже, інститут контролю за виконанням рішення суду, механізм якого унормований, у тому числі, і приписами статті 383 КАС України, підлягає застосуванню виключно у разі наявності протиправних рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень щодо виконання рішення суду, що порушує права та законні інтереси позивача та застосування приписів статті 383 КАСУ можливе у разі встановлення факту невиконання таким суб`єктом владних повноважень дій зобов`язального характеру, визначених рішенням суду на користь особи - позивача, що має бути підтверджено відповідними доказами, поданими позивачем. Бездіяльністю визнається пасивна форма поведінки особи, що полягає у невчиненні нею конкретної дії (дій), які вона повинна була і могла вчинити в даних конкретних умовах.
Як було встановлено колегією суддів позивач зазначає, що у постанові Другого апеляційного адміністративного суду від 02.12.2024 у описовій частині згадується розмір його пенсії з надбавками - 84628,98 грн. Водночас при перерахунку його пенсії на виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 12.07.2024 у справі № 520/12804/24 відповідач застосував зменшений індивідуальний коефіцієнт заробітної плати 5.65405 замість встановленого раніше 16.21622, чим зменшив розмір його пенсії.
Колегія суддів зазначає, що рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 12.07.2024 зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області здійснити ОСОБА_1 з 20.03.2024 перерахунок та виплату пенсії без обмеження її максимальним розміром у десять прожиткових мінімумів для осіб які втратили працездатність з урахуванням раніше виплачених сум.
Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 02 грудня 2024 рішення Харківського окружного адміністративного суду від 12.07.2024 по справі № 520/12804/24 змінено в частині мотивів та підстав часткового задоволення позовних вимог. В іншій частині рішення Харківського окружного адміністративного суду від 12.07.2024 залишено без змін.
Як убачається з протоколів перерахунку пенсії позивача на виконання рішення суду у справі №520/12804/24 розмір пенсії позивача було перераховано:
- з 20.03.2024 основний розмір пенсії від середнього заробітку - 36160, 91 грн., розмір пенсії з надбавками - 33856, 21 грн;
- з 01.03.2025 основний розмір пенсії від середнього заробітку - 40319, 39 грн, розмір пенсії з надбавками - 35356, 21 грн.
Вказане також підтверджується листом ГУ ПФУ в Харківській області від 05.03.2025 №2000-0306-5/34327 (т. 2 а.с. 191-193).
Водночас, зазначені дії відповідача, на думку колегії суддів, суперечать мотивувальній частині постанови Другого апеляційного адміністративного суду від 02 грудня 2024 у справі №520/12804/24, в якій зазначено, що наявним у матеріалах справи протоколом перерахунку пенсії (версія: 1.6.78.1 від 27.02.2024) підтверджено, що внаслідок перерахунку пенсії позивача її розмір з 01.03.2024 склав 84 628,98 грн., отже, перевищив максимальний, а тому позивачу до виплати призначена пенсія у розмірі 23 610,00 грн. Отже, внаслідок перерахунку з 01.03.2024 пенсії позивача, її розмір перевищив максимальний та становив 84 628,98 грн.
Колегія суддів звертає увагу відповідача на те, що рішення суду складається з вступної, описової, мотивувальної і резолютивної частин (ч.1 ст.246 КАС України).
Отже, резолютивна частина рішення не може бути виконана без урахування мотивувальної його частини.
Враховуючи висновки, яких дійшла колегія суддів у цій справі, перерахунок пенсії позивача з 20.03.2024 був здійснений без урахування висновків суду про те, що розмір пенсії позивача з 01.03.2024 складав 84 628,98 грн.
Колегія суддів зазначає, що основним призначенням стадії виконання судового рішення є фактичне втілення судових присуджень у певні матеріальні блага, яких особа була протиправно позбавлена до отримання судового захисту.
Отже, колегія суддів констатує, що рішення суду наразі залишається невиконаним, проте зазначене залишилося поза увагою суду першої інстанції з мотивів, що при розгляді адміністративної справи №520/12804/24 не досліджувався розмір індивідуального коефіцієнту заробітної плати позивача та не надавалась оцінка діям відповідача щодо зменшення індивідуального коефіцієнту заробітної плати з 16,21622 до 5,65405, а заявник фактично звертаючись до суду із даною заявою сформував інші позовні вимоги, котрі не були предметом розглядом по справі № 520/12804/24.
Колегія суддів зауважує, що при розгляді справи №520/12804/24 розмір пенсії позивача не був спірним, оскільки розглядалось питання про обмеження пенсії максимальним розміром, тому судом не досліджувався індивідуальний коефіцієнт заробітної плати позивача, з урахуванням якого визначався розмір його пенсії, водночас судом під час розгляду справи було встановлено розмір пенсії, яку позивачу призначено з 01.03.2024 в розмірі 84 628,98 грн та протиправно обмежено до розміру 23 610,00 грн.
Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що рішення Харківського окружного адміністративного суду від 12.07.2024 у справі №520/12804/24 відповідач виконав відповідно до вимог резолютивної частини, тому захист порушеного права позивача у зв`язку з неправильним нарахуванням індивідуального коефіцієнту заробітної плати, що не заявлялось позивачем і не було предметом розгляду у межах справи № 520/12804/24, можливий виключно при новому зверненні до суду з новим предметом спору та з інших підстав.
Крім того, як убачається зі змісту оскаржуваної ухвали суду, обставини виконання (невиконання) судового рішення в частині зменшення основного розміру пенсії позивача з 20.03.2024 судом не досліджувалися.
Наведеним обставинам належна оцінка судом першої інстанції не надавалася, незважаючи на доводи позивача, викладені у заяві щодо невиконання відповідачем рішення суду, яке набрало законної сили.
Отже, судом першої інстанції не досліджувалось питання виконання (невиконання) рішення Харківського окружного адміністративного суду від 12.07.2024 у справі № 520/12804/24, зміненого постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 02 грудня 2024 в частині мотивів та підстав часткового задоволення позовних вимог та відповідно не досліджувалась наявність чи відсутність протиправних рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень щодо виконання рішення суду, що порушує права та законні інтереси позивача.
З урахуванням вищенаведеного, колегія суддів вважає, що під час розгляду заяви позивача в порядку с. 383 КАС України судом першої інстанції не було надано правової оцінки доводам заявника (по суті) в частині невиконання суб`єктом владних повноважень рішення Харківського окружного адміністративного суду від 12.07.2024 у справі № 520/12804/24, що свідчить про неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи.
Підсумовуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що судом першої інстанції допущено порушення норм процесуального права, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення заяви позивача про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень поданої у порядку ст. 383 КАС України, за виконання рішення суду, висновки суду першої інстанції є передчасними.
Щодо клопотання позивача про ухвалення окремої ухвали про визнання дій Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області такими, що порушують принцип адміністративного судочинства та свідчать про зловживання процесуальними правами направленими на ухиляння від виконання судового рішення та створенню штучних перешкод у доступі до правосуддя, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 249 КАС України суд, виявивши під час розгляду справи порушення закону, може постановити окрему ухвалу і направити її відповідним суб`єктам владних повноважень для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону.
Аналіз положень наведеної ст.249 КАС України дає підстави для висновку, що окрема ухвала суду є процесуальним засобом необхідного належного реагування (судового впливу) на порушення законності, а також на причини та умови, що цьому сприяли, які виявлені ним саме під час судового розгляду. Постановлення такої ухвали є правом, а не обов`язком суду.
З урахуванням наведеного, колегія суддів не вбачає передбачених статтею 249 КАС України підстав для постановлення окремої ухвали, при цьому спірні питання щодо виконання/невиконання відповідачем рішення суду можуть бути усунені судом самостійно при вирішенні адміністративного спору з використанням представлених адміністративним процесуальним законом засобів.
Відповідно до ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до ст. 320 КАС України підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.
На підставі викладеного, колегія суддів доходить висновку, що суд першої інстанції, при прийнятті ухвали про відмову у задоволенні заяви позивача в порядку ст 383 КАС України, дійшов передчасних висновків та порушив норми процесуального права, що є підставою для скасування ухвали та направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Отже, апеляційна скарга позивача підлягає задоволенню. 
Керуючись ст. ст. 243, 250, 312, 315, 320, 321 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.
Ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 21.01.2026 по справі № 520/12804/24 скасувати.
Адміністративну справу №520/12804/24 направити до Харківського окружного адміністративного суду для продовження розгляду заяви ОСОБА_1 поданої в порядку ст.383 КАС України . 
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення, є остаточною та оскарженню не підлягає. 

Суддя-доповідач 		В.В. Катунов 	
Судді	   	З.Г. Подобайло   І.М. Ральченко