ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ 
АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2026 року	м. Одеса	Справа № 916/2154/25	
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді: Аленіна О.Ю.
суддів: Богатиря К.В., Поліщук Л.В.
при секретарі судового засідання: Герасименко Ю.С.

За участю представників учасників справи:
від ТОВ ,,Надія-Південь” – директор Бєлоусюк В.І. та Ілющенко А.Є. в порядку самопредставництва 

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу
Товариства з обмеженою відповідальністю ,,Надія-Південь”
на ухвалу Господарського суду Одеської області від 19.12.2025 (повний текст складено та підписано 22.12.2025, суддя Демченко Т.І.)
у справі №916/2154/25
за позовом Фізичної особи-підприємця Норенко Олега Сергійовича 
до Товариства з обмеженою відповідальністю ,,Надія-Південь”
про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок пожежі в сумі 378262,00 грн

ВСТАНОВИВ
У червні 2025 Фізична особа-підприємець Норенко Олег Сергійович (далі – ФОП Норенко О.С., позивач) звернулася до Господарського суду Одеської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Надія-Південь" (далі – ТОВ "Надія-Південь", відповідач), із позовом в якому просить стягнути з відповідача на свою користь матеріальну шкоду, завдану внаслідок пожежі у сумі 278262,00 грн та моральну шкоду у сумі 100000,00 грн.
У грудні 2025 ФОП Норенко О.С. звернувся до суду першої інстанції з клопотанням про призначення експертизи, в якому просив суд:
- визнати поважним та поновити строк на подачу даного клопотання про призначення судової пожежно-технічної експертизи у справі;
- призначити судову пожежно-технічну експертизу, на вирішення якої поставити наступні питання: 
1) чи могло статися самозаймання регулятора тиску газової системи FE-25, що став осередком пожежі, яка сталася за адресою: м. Одеса, пр. Небесної Соті, буд. 14, 10.12.2024, без впливу зовнішніх факторів (відкритого полум`я, іскри, електричного розряду тощо). Якщо так – яка технічна причина та механізм виникнення такого самозаймання. Якщо ні – яка безпосередня причина спалаху регулятора тиску газової системи FE-25, що став осередком пожежі 10.12.2024 за адресою: м. Одеса, пр. Небесної Сотні, буд. 14;
2) хто, відповідно до акту розмежування балансової належності та експлуатаційної відповідальності сторін, є балансоутримувачем регулятора тиску газової системи FE-25, який став причиною виникнення пожежі 10.12.2024 за адресою: м. Одеса, пр. Небесної Сотні, буд. 14.
Ухвалою Господарського суду Одеської області від 19.12.2025 по цій справі, зокрема вирішено повернутись на стадію підготовчого провадження, визнано поважним та поновлено строк на подачу клопотання про призначення судової пожежно-технічної експертизи, задоволено клопотання позивача, призначено по справі судову пожежно-технічну експертизу, проведення якої доручено Одеському науково-дослідному експертно-криміналістичного центру МВС України, провадження у справі зупинено на час проведення експертизи.
В мотивах оскаржуваної ухвали суд першої інстанції зазначив, що після ґрунтовного вивчення обставин справи і доводів сторін, у тому числі, щодо необхідності призначення судової пожежно-технічної експертизи, суд дійшов висновку у потребі спеціальних знань задля встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування (причинно-наслідковий зв`язок пожежі із завданими збитками та встановлення винної особи – належного відповідача). На переконання суду першої інстанції у цьому конкретному випадку висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування. Тому, на переконання суду судова пожежно-технічна експертиза є вагомим доказом у цій справі.
Також, місцевий господарський суд виснував, що з метою дотримання основних засад господарського судочинства, маючи на меті забезпечення дійсного вирішення спору між сторонами, забезпечення принципу змагальності сторін та диспозитивності, у зв`язку із необхідністю забезпечити позивачу можливість скористатися наданими йому процесуальними правами, які можливо реалізувати виключно на стадії підготовчого провадження, є необхідним повернення до розгляду справи на стадії підготовчого провадження, а також поновлення позивачеві строку на звернення із клопотанням про призначення експертизи. 
Не погодившись із даною ухвалою до Південного-західного апеляційного господарського суду звернувся з апеляційною скаргою відповідач в якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції від 19.12.2025 року у справі №916/2154/25, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Свої вимоги скаржник обґрунтовує тим, що оскаржувана ухвала є необґрунтованою та постановленою з порушенням норм матеріального і процесуального права, з огляду на таке:
- під час розгляду справи, у тому числі клопотання позивача про призначення судової експертизи, відповідач наголошував на тому, що у справі відсутній предмет позову, а саме майно, якому за твердженням позивача було нанесено збитки, однак такі зауваження залишилися поза увагою суду;
- на переконання скаржника, суд першої інстанції помилково встановив, що предметом доказування у справі є причинно-наслідковий зв`язок між пожежею та збитками, спричиненими позивачеві, оскільки предметом доказування є збитки нанесенні майну, якого позивачем не надано;
- відповідач наголошує на тому, що позивачем не додано майно до позовної заяви, що позбавляє права відповідача та суду на огляд цього майна, встановлення його наявності майна та перевірки його стану;
- відповідач під час розгляду справи у суді першої інстанції посилався на недоцільність проведення експертизи з підстав відсутності у справі предмета позову та предмету доказування;
- судом першої інстанції безпідставно та необґрунтовано поновлено позивачеві строк на звернення із клопотанням про призначення судового експертизи та вирішено повернутись на стадію підготовчого провадження;
- відповідача було позбавлено можливості надати власні пояснення та заперечення по суті справи.
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 17.02.2026 відкрито апеляційне провадження у цій справі та призначено справу до розгляду на 05.03.2026.
До суду апеляційної інстанції надійшов відзив на апеляційну скаргу від позивача в якому останній просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржувану ухвалу без змін.
В обґрунтування своїх заперечень позивач зазначає, що оскаржувана ухвала є законною, обґрунтованою та винесеною з дотриманням норм процесуального права з метою повного, всебічного та об`єктивного з`ясування обставин справи. 
Так, позивач зазначає, що предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а не фізичний об`єкт у матеріальному розумінні. У даній справі предметом позову є вимога про відшкодування збитків, завданих унаслідок пожежі, а не саме майно як річ. Ототожнення предмета позову з фізичною наявністю майна є помилковим та не відповідає правовій природі позовного провадження. Посилання апелянта на те, що майно не приєднано до позову, не ґрунтується на вимогах процесуального закону. 
Наголошує позивач й на тому, що можливість доведення збитків не ставиться законом у залежність від фізичного збереження пошкодженого або знищеного майна на момент розгляду справи. Навпаки, у випадку його знищення саме встановлення факту пошкодження або втрати майна, причинно-наслідкового зв`язку та розміру завданої шкоди і становить предмет доказування у справі.
На переконання позивача, для повного, всебічного та правильного вирішення даного спору необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо.
Позивач також вважає, що судом першої інстанції було обґрунтовано задоволено клопотання про поновлення строку на подання клопотання про призначення експертизи.
Під час судового засідання від 05.03.2026 представник апелянта підтримав доводи та вимоги за апеляційними скаргами та наполягав на їх задоволенні.
Представник позивача у судове засідання не з`явився, однак подав до суду клопотання в якому просив розглянути справу за відсутності свого представника. 
Враховуючи наведене, а також те, що явка представників учасників справи у судове засідання призначене на 05.03.2026 обов`язковою не визнавалась, колегія суддів вирішила за можливе розглянути справу за відсутності представника позивача.
Відповідно до ст. 240 ГПК України у судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини постанови. 
Обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши наявні матеріали справи на предмет їх юридичної оцінки господарським судом Одеської області та проаналізувавши застосування норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Відповідно до приписів ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Згідно з частинами першою та четвертою статті 13 цього Кодексу судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 14 ГПК України).
За приписами частин четвертої та п`ятої статті 13 ГПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз`яснює у разі необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.
Згідно з ст. 161 ГПК України при розгляді справи судом в порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву.
У відповідності до ст. 162 ГПК України у позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування.
Позовна заява повинна містити, зокрема виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини; правові підстави позову; перелік документів та інших доказів, що додаються до заяви; зазначення доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності); зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви.
У разі необхідності до позовної заяви додається клопотання про призначення експертизи, витребування доказів тощо (ч.3 ст. 134 ГПК України).
За приписами ст. 169 ГПК України при розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань. Заяви, клопотання і заперечення подаються в письмовій або усній формі. У випадках, визначених цим Кодексом, або на вимогу суду заяви і клопотання подаються тільки в письмовій формі.
Для виконання завдання підготовчого провадження в кожній судовій справі, яка розглядається за правилами загального позовного провадження, проводиться підготовче засідання (частина перша статті 181 Господарського процесуального кодексу України).
Статтею 177 ГПК України визначено, що завданнями підготовчого провадження є: 1) остаточне визначення предмета спору та характеру спірних правовідносин, позовних вимог та складу учасників судового процесу; 2) з`ясування заперечень проти позовних вимог; 3) визначення обставин справи, які підлягають встановленню, та зібрання відповідних доказів; 4) вирішення відводів; 5) визначення порядку розгляду справи; 6) вчинення інших дій з метою забезпечення правильного, своєчасного і безперешкодного розгляду справи по суті.
Підготовче провадження починається відкриттям провадження у справі і закінчується закриттям підготовчого засідання. 
Підготовче провадження має бути проведене протягом шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі. У виняткових випадках для належної підготовки справи для розгляду по суті цей строк може бути продовжений не більше ніж на тридцять днів за клопотанням однієї із сторін або з ініціативи суду.
Згідно п. 8 ч. 2 статті 182 ГПК України у підготовчому засіданні суд, крім іншого, вирішує питання про призначення експертизи, виклик у судове засідання експертів, свідків, залучення перекладача, спеціаліста.
Відтак, саме під час перебування справи на стадії підготовчого провадження суд вирішує питання щодо призначення експертизи по справі.
Як вбачається з наявних матеріалів справи, ухвалою Господарського суду Одеської області від 09.06.2025 у цій справі прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, визначено справу розглядати за правилами загального позовного провадження з викликом учасників справи, підготовче засідання призначено на 02.07.2025.
В подальшому, підготовчі засідання неодноразово переносились на інші дати, зокрема ухвалами Господарського суду Одеської області від 02.07.2025, від 30.07.2025, від 09.09.2025.
Однак, як свідчать наявні матеріали справи, ані разом з позовною заявою, ані протягом розгляду справи у підготовчому провадженні, тобто у законодавчо визначені строки, позивач не звертався до суду першої інстанції із відповідним клопотання про призначення у цій справі судової експертизи. 
Навпаки, у поданій до суду першої інстанції позовній заяві ФОП Норенко О.С. повідомив суду, що у нього відсутні будь-які інші докази, які не можуть бути подані разом з позовною заявою.
Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 185 ГПК України, за результатами підготовчого засідання суд постановляє ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті.
Так, ухвалою Господарського суду Одеської області від 17.09.2025 у цій справі було закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті.
Наведене, відповідно зумовлює висновок про те, що місцевим господарським судом виконано всі завдання підготовного провадження, в тому числі щодо розгляду заявлених сторонами заяв, клопотань тощо.
Слід також наголосити на тому, що в межах підготовчого провадження, місцевим господарський суд, за власною ініціативою, як то передбачено приписами ст. 99 ГПК України, не ініціював призначення у цій справі судової експертизи та не ставив це питання на обговорення сторін по справі під час судових засідань. 
Натомість, як свідчать наявні матеріли справи, заява про призначення у справі судової експертизи була подана ФОП Норенко О.С. - 02.12.2025, тобто з значним пропуском строку на його подання, після закриття підготовчого провадження та переходу до розгляду справи по суті.
Згідно з статтею 118 ГПК України право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку. Заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.
Відповідно до частини першої статті 119 ГПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.
Колегія суддів відзначає, що ГПК України не пов`язує право суду відновити пропущений строк з певним колом обставин, що спричинили його пропуск. Для поновлення процесуального строку суд має встановити наявність об`єктивно непереборних обставин, які перешкоджали вчасному зверненню із заявою чи клопотанням, у зв`язку з чим заявник має довести суду їх наявність та непереборність, оскільки в іншому випадку нівелюється значення чіткого окреслення законодавчо закріплених процесуальних строків.
Положення ГПК України не визначають конкретного переліку обставин, що відносяться до поважних і можуть бути підставою для поновлення пропущеного процесуального строку. 
Отже, у кожному випадку суд повинен з урахуванням конкретних обставин пропуску строку оцінити доводи, що наведені на обґрунтування клопотання про його поновлення, та зробити мотивований висновок щодо поважності чи неповажності причин пропуску строку, встановити чи є такий строк значним та чи поновлення такого строку не буде втручанням у принцип юридичної визначеності з врахуванням балансу суспільного та приватного інтересу.
При цьому, з огляду на вимоги статей 13, 74 ГПК України, заявник повинен довести обставини, на які він посилається як на поважні причини пропуску встановленого законом строку шляхом подання відповідних доказів. Без доведення заявником таких обставин підстави для поновлення пропущеного строку та розгляду відповідної заяви у суду відсутні (подібний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 25.08.2022 у справі № 873/56/22).
Відповідно до усталеної судової практики під поважними причинами пропуску строку, необхідно розуміти лише ті обставини, які були чи є об`єктивно непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, пов`язані дійсно з істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливлювали чи ускладнили можливість своєчасного звернення до суду у визначений законом строк (висновок, викладений у постанові Верховного Суду від 25.10.2022 у справі № 585/2494/18).
Правовий інститут строків звернення до суду за захистом свого порушеного права не містить вичерпного, детально описаного переліку причин чи критеріїв їх визначення. Натомість закон запроваджує оцінні, якісні параметри визначення таких причин - вони повинні бути поважними, реальними або непереборними і об`єктивно нездоланними на час плину строків звернення до суду. Ці причини (чи фактори об`єктивної дійсності) мають бути несумісними з обставинами, коли суб`єкт звернення до суду знав або міг не знати про порушене право, ніщо правдиво йому не заважало звернутися до суду, але цього він не зробив і через власну недбалість, легковажність, байдужість, неорганізованість чи інші подібні за суттю ставлення до права на доступ до суду порушив ці строки.
Інакшого способу визначити, які причини належить віднести до поважних, ніж через зовнішню оцінку (кваліфікацію) змісту конкретних обставин, хронологію та послідовність дій суб`єкта правовідносин перед зверненням до суду за захистом свого права, немає. Під таку оцінку мають потрапляти певні явища, фактори та їх юридична природа; тривалість строку, який пропущений; те, чи могли і яким чином певні фактори завадити вчасно звернутися до суду, чи перебувають вони у причинному зв`язку із пропуском строку звернення до суду; яка була поведінка суб`єкта звернення протягом цього строку; які дії він вчиняв, і чи пов`язані вони з готуванням до звернення до суду тощо (близький за змістом висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.11.2019 у справі № 9901/405/19).
У даному спорі позивач, обґрунтовуючи підстави для поновлення строку на подання клопотання про призначення експертизи, обмежився посиланням на те, що додані до позовної заяви документи, а саме: відповідь на адвокатський запит №587 від 14.04.2025 року АТ «ОДЕСА ГАЗ» з долученими документами: договір на технічне обслуговування; додаток до договору №002839 (об)(25); акти проведених робіт в період з 4 квартал 2024 року по 1 квартал 2025 року; акт розмежування балансової належності та експлуатаційної відповідальності сторін, а також акт про пожежу від 10.12.2024 року і висновок про причини виникнення пожежі №74 свідчать про те, що належним відповідачем у справі є ТОВ «Надія-Південь» та, відповідно, належним баласоутримувачем регулятора тиску газової системи, що загорівся, тому дане клопотання не було подано до моменту закриття судом підготовчого провадження. 
Проте, на переконання позивача, необхідний висновок експерта, який буде підтверджувати дійсні обставини справи задля уникнення сумнівів у суду та учасників справи. 
Однак, колегія суддів зазначає, що докази на які посилається позивач не є новими доказами по справі та були надані останнім разом із позовною заявою, тобто є такими, про наявність яких позивач був достеменно обізнаний. 
Також, наявні матеріали справи містять відповідні доводи (заперечення) відповідача по справі, якими останній обґрунтовує стою позицію щодо суті заявлених позовних вимог.
А тому, на переконання колегії суддів, позивач не був позбавлений об`єктивної можливості звернутися із клопотанням про призначення судової експертизи по справі в межах законодавчо визначеного строку.
В свою чергу, позивачем на неведено, із посиланням на відповідні докази, жодних об`єктивно непереборних, не залежних від його волевиявлення перешкод чи труднощів, які дійсно унеможливлювали чи ускладнили можливість своєчасного звернення до суду у визначений законом строк.
Суд першої інстанції, у даному випадку, також самоусунувся від становлення дійсних обставин та перешкод, які стали на заваді своєчасному зверненню позивача із клопотанням про призначення судової експертизи, та обмежився лише загальним посиланням на приписи ст.2 ГПК України, а також на те, що необхідність призначення судової експертизи у цій справі зумовлена метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів позивача.
На переконання суду апеляційної інстанції, позивачем не доведено неможливості подання до суду першої інстанції клопотання про призначення експертизи з причин, що об`єктивно не залежали від нього на стадії підготовчого судового засідання, а тому у суду першої інстанції були відсутні підстави для поновлення строку на його подання та подальший розгляду такого клопотання. 
Суд зазначає, що у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 16.12.2021 у справі № 910/7103/21 зроблено висновок, що суди першої інстанції за наявності певних обставин можуть прийняти рішення про повернення до стадії підготовчого провадження після його закриття для вчинення тих чи інших процесуальних дій, які можуть бути реалізовані лише на стадії підготовчого провадження. Разом з тим такі обставини мають бути вагомими, оскільки можливість повернення до стадії підготовчого провадження з будь-яких підстав нівелює саме значення стадій господарського процесу: як підготовчого провадження, так і стадії розгляду справи по суті.
Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 902/271/18, після закінчення підготовчого засідання не виключається можливість подання суду відповідних клопотань, спрямованих на додаткове збирання доказів у силу статті 207 ГПК України, натомість подібні клопотання не лише мають бути обґрунтовані особою, яка подає відповідне клопотання, а й судом мають бути заслухані думки інших присутніх у судовому засіданні учасників справи. У цьому виявляється принцип "має не лише здійснюватися правосуддя - ще має бути видно, що воно здійснюється" (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Олександр Волков проти України" від 27.05.2013, пункт 106).
Колегія суддів зауважує, що у даному випадку позивач взагалі не звертався до суду першої інстанції із клопотанням про повернення до розгляду справи на стадії підготовчого провадження, таке рішення було прийнято за власної ініціативи суду. А в обґрунтування необхідності вчинення такий дій, суд першої інстанції послався на необхідність забезпечити позивачу можливість скористатися наданими йому процесуальними правами, які можливо реалізувати виключно на стадії підготовчого провадження.
Проте, наведені місцевим господарським судом підстави про необхідність повернення до розгляду справи на стадії підготовчого провадження не є вагомими, а по суті зводяться до нереалізації позивачем його передбачених законом прав у строки, які було визначено законом та судом, проте пропущені з вини самого позивача.
Місцевим господарським судом взагалі не встановлено виняткових і вагомих обставин, які б об`єктивно унеможливлювали реалізацію позивачем своїх процесуальних прав у межах уже проведеного підготовчого провадження.
На переконання колегії суддів, рішення суду першої інстанції про повернення на стадію підготовчого провадження у цій справі, без належного обґрунтування дійної необхідності на вчинення такої дії, призводить до порушення принципу рівності усіх учасників судового процесу перед законом і судом, та надає одній зі сторін у справі, а саме позивачу, значну процесуальну перевагу, що є неприпустимим зважаючи на принципи господарського судочинства.
Підсумовуючи наведене, колегія суддів зазначає, що судом першої інстанції допущено порушення норм процесуального права, яке полягає у безпідставному та необґрунтованому задоволенні клопотання позивача про поновлення строку на подання клопотання про призначення судової експертизи та поверненні на стадію підготовчого провадження у справі.
Наведене є самостійною та достатньою підставою для скасування оскаржуваної ухвали, а тому колегія суддів не досліджує (не) обґрунтованість призначення у цій справі судової експертизи, її необхідність тощо.
Згідно з статтею 17 Закону України “Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини” суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.
У справі "Трофимчук проти України" Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод. 
По справі "Руїз Торіха проти Іспанії", ЄСПЛ вказав, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватися у світлі обставин кожної справи.
Відповідно до п.2 ч.1 ст.275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.
Згідно з ч.1 ст.277 ГПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, оскаржувана ухвала скасуванню із направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 269, 270, 271, 275, 277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів, -
ПОСТАНОВИЛА:

1. Апеляційну скаргу задовольнити.
2. Ухвалу Господарського суду Одеської області від 19.12.2025 по справі №916/2154/25 – скасувати. 
3. У задоволені клопотання Фізичної особи-підприємця Норенко Олега Сергійовича про призначення судової експертизи – відмовити. 
4. Справу №916/2154/25 направити до Господарського суду Одеської області для продовження розгляду.
Постанова, згідно з ст. 284 ГПК України, набуває законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного суду у випадках передбачених Господарським процесуальним кодексом України.
Повний текст постанови складено та підписано 09.03.2026.

Головуючий суддя Аленін О.Ю.

Суддя Богатир К.В.

Суддя Поліщук Л.В.