Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Єдиний унікальний номер №943/2369/25 
Провадження № 2/943/540/2026 
03 квітня 2026 року м. Буськ
Буський районний суд Львівської області
в складі: головуючого-судді Кос І. Б. 
за участю секретаря судового засідання Дутки С.І.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Буську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Буської міської ради Золочівського району Львівської області про визнання права власності на спадкове майно,-
в с т а н о в и в :
представник позивача – адвокат Коченаш Ю.К. звернулася в суд із цим позовом. Просить визнати за позивачкою право власності на земельні ділянки, а також право постійного користування на земельну ділянку в порядку спадкування за заповітом після смерті діда ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , в порядку спадкової трансмісії після смерті його дружини ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 . Позовна заява мотивована тим, що позивач є спадкоємцем за заповітом після смерті діда ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , в порядку спадкової трансмісії після смерті його дружини ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , однак не може оформити своїх спадкових прав через відсутність у нього правовстановлюючих документів на спадкове майно.
Представник позивача – адвокат Коченаш Ю.К. в судове засідання не з`явилася, направивши суду заяву, в якій просить справу розглянути у її відсутності та позивача, заявлений позов підтримують в повному обсязі, позовні вимоги просять задовольнити.
Відповідач Буська міська рада Золочівського району Львівської області явку свого повноважного представника суду не забезпечив, направив суду заяву, в якій просить розглядати справу у відсутності представника.
У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши матеріали та з`ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з таких підстав.
Статтею 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути у тому числі, визнання права.
Судом встановлено, що згідно витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію смерті № 00052972150 від 12.08.2025 року, підтверджується, що ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Право на спадщину після смерті ОСОБА_3 мав її чоловік, ОСОБА_2 (дід позивача), в порядку спадкування за заповітом.
Згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом серії ВСР № 968407, виданим державним нотаріусом Буської державної нотаріальної контори Дячик А.В. від 05.05.2006 року, підтверджується, що ОСОБА_2 (дід позивача) прийняв спадщину після смерті ОСОБА_3 , згідно ст. 1269 ЦК України. 
Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 від 13.06.2023 року, виданим Буським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Золочівському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, підтверджується, що ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Таким чином, позивач ОСОБА_1 має право на спадщину після смерті діда ОСОБА_2 , за заповітом (від 09 червня 2015 року), оскільки згідно копії спадкової справи №62/2023, підтверджено, що ОСОБА_1 відповідно до заяви від 27.10.2023 року прийняв спадщину на усе майно, після смерті його діда ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 . 
Після смерті ОСОБА_2 відкрилась спадщина:
- на земельну ділянку загальною площею 0,6000 га, в тому числі земельна ділянка площею 0,2500 га з кадастровим номером: 4620682800:13:002:0032 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), земельна ділянка площею 0,2563 га з кадастровим номером: 4620682800:13:002:0053, земельна ділянка площею 0,0937 га з кадастровим номером: 4620682800:13:002:0043, та для ведення особистого селянського господарства, що розташована в с. Куткір Золочівського району Львівської області;
- на право постійного користування земельною ділянкою площею 0,3379 га, з кадастровим номером: 4620682800:13:002:0044, для ведення особистого селянського господарства, що розташована в с. Куткір Золочівського району Львівської області.
Право власності на земельну ділянку загальною площею 0,6000 га за ОСОБА_2 підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом серії ВСР № 968407, виданим державним нотаріусом Буської державної нотаріальної контори Дячик А.В. від 05.05.2006 року, в порядку спадкування після смерті ОСОБА_3 на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії ЛВ № 3899 від 03.09.1997 року.
Таким чином, ОСОБА_2 за життя отримав свідоцтво про право на спадщину, однак у встановленому законом порядку право власності на земельні ділянки за собою не зареєстрував. 
У зв`язку з цим, згідно витягів з Державного земельного кадастру про земельну ділянку такі надалі належать померлій ОСОБА_3 , а саме: 
- витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку №НВ-6301677102025 від 06.11.2025 року, земельна ділянка площею 0,2500 га з кадастровим номером 4620682800:13:002:0032, що призначена для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що розташована в с. Куткір Золочівського району Львівської області;
- витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку №НВ-1801099732025 від 13.11.2025 року, земельна ділянка площею 0,2563 га з кадастровим номером 4620682800:13:002:0053, що призначена для ведення особистого селянського господарства, що розташована в с. Куткір Золочівського району Львівської області;
- витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку №НВ-6301679202025 від 07.11.2025 року, земельна ділянка площею 0,0937 га з кадастровим номером 4620682800:13:002:0043, що призначена для ведення особистого селянського господарства, що розташована в с. Куткір Золочівського району Львівської області.
Крім того, ОСОБА_2 (дід позивача) за життя не оформив права постійного користування землею, після смерті ОСОБА_3 . 
Право постійного користування земельною ділянкою площею 0,3379 га за ОСОБА_3 підтверджується Державним актом на право постійного користування землею серії ІV-ЛВ № 004603/1215 від 03.09.1997 року та витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку №НВ-0501230442025 від 11.11.2025 року, з кадастровим номером: 4620682800:13:002:0044, для ведення особистого селянського господарства, що розташована в с. Куткір Золочівського району Львівської області.
Як вбачається з матеріалів справи, що ОСОБА_3 набула право постійного користування земельною ділянкою площею 0,3379 га для ведення особистого селянського господарства, що розташована в с. Куткір Золочівського району Львівської області, у 1997 році, тобто, до набрання чинності Земельним кодексом України від 25.10.2001 № 2768-ІІІ.
Відповідно до ч. ч. 1, 2, 5 ст. 7 Земельного кодексу України від 18.12.1990 №561-ХІІ, чинного на час набуття ОСОБА_3 права постійного користування земельною ділянкою, користування землею могла бути постійним або тимчасовим. Постійним визнається землекористування без заздалегідь установленого строку. У постійне користування земля надається Радами народних депутатів із земель, що перебувають у державній власності, зокрема, громадянам України для ведення селянського (фермерського) господарства, особистого підсобного господарства.
Право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів (стаття 23 ЗК України 1990 року).
Статтею 56 Земельного кодексу України від 18.12.1990 № 561-XII визначено, що для ведення особистого підсобного господарства громадянам за рішенням сільської, селищної, міської Ради народних депутатів передаються безплатно у власність земельні ділянки, в межах населених пунктів, у розмірах, вказаних у земельно-облікових документах, або надаються безплатно у власність у розмірі не більше 0,6 гектара. За бажанням громадян їм додатково можуть надаватися земельні ділянки у користування. Загальна площа цих ділянок не повинна перевищувати 1 гектара.
Відповідно до пункту 5 постанови Верховної Ради Української РСР від 18 грудня 1990 року № 562-XII "Про порядок введення в дію Земельного кодексу Української РСР" громадяни, підприємства, установи, організації, які мають у користуванні земельні ділянки, надані їм до введення в дію Кодексу, зберігають свої права на користування до оформлення ними у встановленому порядку прав власності на землю або землекористування.
Згідно ч. 1 ст. 92 Земельного кодексу України 2001 року, який набрав чинності з 01 січня 2002 року, право постійного користування земельною ділянкою - це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановлення строку.
Вичерпний перелік осіб, які могли набувати земельні ділянки у постійне користування, був визначений у частині другій статті 92 ЗК України. Фермерські господарства та фізичні особи до вказаного переліку не належали. Але у пункті 6 розділу Х "Перехідні положення" зазначеного кодексу було передбачено, що громадяни та юридичні особи, які вже мали у постійному користуванні земельні ділянки, не могли мати їх на такому праві та повинні були у визначений строк переоформити право власності або право оренди на них відповідно до встановленого порядку.
Крім того, 22 вересня 2005 року Конституційний Суд України ухвалив рішення № 5-рп/2005, згідно з яким визнав неконституційним пункт 6 розділу Х "Перехідні положення" Земельного кодексу України щодо обов`язку переоформити право постійного користування земельною ділянкою на право власності або на право оренди. Конституційний Суд України вказав, що немає підстав визнавати неконституційною статтю 92 ЗК України, оскільки використання у ній терміна "набувають" (який означає "ставати власником чого-небудь, здобувати що-небудь") вказує на те, що ця стаття не обмежує і не скасовує чинне право постійного користування земельними ділянками, набуте в установлених законодавством випадках станом на 1 січня 2002 року до його переоформлення (абзац 11 пункту 5.3 мотивувальної частини вказаного рішення).
Отже, право постійного користування земельною ділянкою, набуте у встановленому порядку до 01 січня 2002 року, не втрачається внаслідок його непереоформлення користувачем, який за ЗК України не є суб`єктом такого права. Право постійного користування земельною ділянкою зберігається за таким користувачем до приведення прав і обов`язків щодо вказаної ділянки у відповідності до вимог чинного законодавства. Аналогічний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 жовтня 2019 року в справі № 663/1738/16-ц.
Крім того, статті 27 і 114 ЗК Української РСР від 18 грудня 1990 року, а також стаття 141 ЗК України від 25 жовтня 2001 року не передбачали припинення права постійного користування земельною ділянкою внаслідок смерті особи. Тому право постійного користування (на підставі відповідного державного акта) земельною ділянкою не припиняється зі смертю особи, якій було надане таке право, незалежно від цільового призначення відповідної ділянки.
У постанові від 05 листопада 2019 року у справі № 906/392/18 Велика Палата Верховного Суду вказала, що право постійного землекористування є безстроковим і може бути припинене лише з передбачених у статті 141 ЗК України від 25 жовтня 2001 року підстав, перелік яких є вичерпним. Дії органів державної влади та місцевого самоврядування, спрямовані на позбавлення суб`єкта права користування земельною ділянкою поза межами підстав, визначених у статті 141 ЗК України від 25 жовтня 2001 року, є такими, що порушують це право.
Також відповідно до постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду 11.12.2024 року у справі № 179/687/21, у пункті 7.27 постанови від 05 листопада 2019 року в справі № 906/392/18 (провадження № 12-57гс19) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що право постійного землекористування є безстроковим і може бути припинене лише з підстав, передбачених у статті 141 ЗК України, перелік яких є вичерпним. 
Так, статтею 141 ЗК України (у редакції Закону від 25 жовтня 2001 року) передбачено, що підставами припинення права користування земельною ділянкою є: добровільна відмова від права користування земельною ділянкою; вилучення земельної ділянки у випадках, передбачених цим Кодексом; припинення діяльності релігійних організацій, державних чи комунальних підприємств, установ та організацій; використання земельної ділянки способами, які суперечать екологічним вимогам; використання земельної ділянки не за цільовим призначенням; систематична несплата земельного податку або орендної плати; набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці; використання земельної ділянки у спосіб, що суперечить вимогам охорони культурної спадщини.
Відповідно до положень ст. ст. 1216-1218, 1220, 1221, 1222, 1241, 1261 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця.
Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини.
Статтею 1268 ЦК України визначено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.
Перелік прав та обов`язків особи, які не входять до складу спадщини, визначений у статті 1219 ЦК України. За змістом вказаного переліку право постійного користування земельною ділянкою, яке належало спадкодавцю, не є тим правом, яке не можна успадкувати. А тому таке право за загальним правилом входить до складу спадщини.
Відтак, право постійного користування (на підставі відповідного державного акта) земельною ділянкою не припиняється зі смертю фізичної особи, якій було надане таке право, незалежно від цільового призначення відповідної ділянки.
Отже, право постійного користування земельними ділянками, яке перейшло у порядку спадкування, не припиняється ані через зміни у земельному законодавстві, ані через смерть осіб, яким це право належало. Такі висновки висловлено Верховним Судом у постанові від 09.09.2020 по справі № 681/1154/17 та Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 23.06.2020 у справі № 179/1043/16-ц (провадження № 14-63цс20).
Враховуючи викладене, суд вважає, що ОСОБА_3 на законних підставах, передбачених законодавством, чинним на час виникнення спірних відносин, набула право постійного користування земельною ділянкою, з метою, передбаченою законом для ведення особистого підсобного господарства, яке не було припинене із його смертю, що входить до складу спадщини після його смерті.
Відповідно до ч. 1 ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.
Статтею 1233 Цивільного кодексу України визначено, що заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.
Відповідно до ст. 1274 ЦК України, спадкоємець за заповітом має право відмовитися від прийняття спадщини на користь іншого спадкоємця за заповітом.
Спадкоємець за законом має право відмовитися від прийняття спадщини на користь будь-кого із спадкоємців за законом незалежно від черги. Спадкоємець має право відмовитися від частки у спадщині спадкоємця, який відмовився від спадщини на його користь.
Частина 1 ст. 1225 ЦК України передбачає, що право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.
Відповідно до п. 15 розділу Х «Перехідні положення» ЗК України земельні частки (паї) можуть бути передані у спадщину. 
Статтею 1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців), тобто права та обов`язки власника (спадкодавця) переходять до позивача (спадкоємця), а тому за позивачем слід визнати право власності на спадкове майно (земельні ділянки) та право постійного користування земельною ділянкою, за заповітом, які належали померлому дідові ОСОБА_1 спадкової трансмісії після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , на праві приватної власності.
Керуючись ст.ст. 4, 13, 81, 141, 142, 211, 223, 247, 263-265, 268 ЦПК України, суд,-

у х в а л и в :
позов задовольнити повністю.
Визнати за ОСОБА_1 право власності на земельну ділянку загальною площею 0,6000 га, в тому числі: земельну ділянку площею 0,2500 га з кадастровим номером: 4620682800:13:002:0032, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), земельну ділянку площею 0,2563 га з кадастровим номером: 4620682800:13:002:0053, для ведення особистого селянського господарства. земельну ділянку площею 0,0937 га з кадастровим номером: 4620682800:13:002:0043, для ведення особистого селянського господарства, що розташовані в с. Куткір Золочівського району Львівської області та в порядку спадкування за заповітом, після смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , в порядку спадкової трансмісії після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Визнати за ОСОБА_1 право постійного користування земельною ділянкою площею 0,3379 га, з кадастровим номером: 4620682800:13:002:0044, для ведення особистого селянського господарства, що розташована в с. Куткір Золочівського району Львівської області, в порядку спадкування за заповітом, після смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 та в порядку спадкової трансмісії після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного тексту рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
Учасники справи.
Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ).
Представник позивача: адвокат Коченаш Юлія Костянтинівна ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 ).
Відповідач: Буська міська рада Золочівського району Львівської області (80500, м. Буськ, площа 900-річчя Буська,1, Львівської області, код ЄДРПОУ 26307575).
Повний текст рішення складено 07.04.2026 року. 

Суддя: І. Б. Кос