П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 120/6500/25 
Головуючий суддя 1-ої інстанції - Сало Павло Ігорович 
Суддя-доповідач - Моніч Б.С. 
13 квітня 2026 року 
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді: Моніча Б.С. 
суддів: Гонтарука В. М.  Білої Л.М. , 

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Вінницької митниці на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 27 січня 2026 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Тракс-Вінн" до Вінницької митниці про коригування митної вартості товарів та картки відмови в прийнятті митної декларації, 
В С Т А Н О В И В :
І. ІСТОРІЯ СПРАВИ, КОРОТКИЙ ЗМІСТ ВИМОГ
Товариство з обмеженою відповідальністю "Тракс-Вінн" звернулося до суду з позовом до Вінницької митниці про визнання протиправними та скасування рішення Вінницької митниці про коригування митної вартості товарів та картки відмови у прийнятті митної декларації.
Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що з метою здійснення митного оформлення товару митному органу була подана митна декларація, в якій митна вартість придбаного товару була визначена за основним методом – за ціною договору. При цьому на підтвердження заявленої вартості позивач надав низку необхідних та достатніх документів. За результатами розгляду поданої митної декларації відповідач прийняв протиправні рішення про коригування митної вартості товарів № UA401000/2025/000116/2 від 23.04.2025 оформив картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA401020/2025/000321. 

ІІ. ЗМІСТ РІШЕНННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ
Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 27.01.2026 позов задоволено.
Визнано протиправним та скасовано рішення Вінницької митниці про коригування митної вартості товарів № UA401000/2025/000116/2 від 23.04.2025.
Визнано протиправною та скасовано картку відмови у прийнятті митної декларації, митному оформлені випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення за № UA401020/2025/000321.
Стягнуто на користь товариства з обмеженою відповідальністю "ТРАКС-ВІНН" судовий збір в сумі 6056 (шість тисяч п`ятдесят шість) гривень 00 копійок за рахунок бюджетних асигнувань Вінницької митниці.

ІІІ. ОБСТАВИНИ СПРАВИ
07.01.2025 між ТОВ "ТРАКС-ВІНН" (далі – Покупець) та VICTORIA PKW/LKW GmbH, Німеччина (далі – Продавець) укладено контракт № 01/01/25 від 07.01.2025, за яким Продавець здійснює продаж Покупцеві транспортних засобів на загальну суму 2 000 000 євро.
Згідно з п. 1.2. та п. 3.2. контракту ціна на кожний окремий транспортний засіб вказується в інвойсі, а відповідно до п. 4.3. контракту строк оплати – 180 днів з моменту поставки.
На виконання даного контракту виставлено інвойс № AR.2025.81 від 17.04.2025 на суму 12 000,00 євро, товар: автомобіль вантажний, що приводиться в рух тільки електричним двигуном, марка: PEUGEOT; модель: EXPERT; номер шасі: НОМЕР_1 ; календарний рік виготовлення: 2022. Виставленням інвойсу визначено митну вартість товару за ціною договору.
Для митного оформлення товару до Вінницької митниці подано митна декларація № 25UA401020017547U0, з додатками (контракт; рахунок-фактура (інвойс); свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу; митна декларація країни відправлення).
Відповідач направив електронні повідомлення щодо витребування додаткових документів. Однак декларант повідомив, що митному органу надані усі наявні у товариства на цей час документи та будь-які додаткові документи для розмитнення товару не можуть бути надані.
За результатом опрацювання митної декларації та поданих документів Вінницькою митницею відносно ЕМД № 25UA401020017547U0 прийнято рішення № UA401000/2025/000116/2 від 23.04.2025 про коригування митної вартості товарів та винесено картку відмову у митному оформленні товарів у прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA401020/2025/000321.
Причиною невизнання заявленої митної вартості стало те, що подані декларантом документи, на думку митного органу, містять розбіжності та не містять усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товару, у тому числі відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, а також витрат на транспортування, з огляду на те, що перевезення здійснювалося пов`язаною з покупцем особою.
Окрім того, декларантом не доведено, що взаємозв`язок між продавцем і покупцем не вплинув на ціну товару. Заявлений рівень митної вартості не відповідає наявній у митного органу ціновій інформації, у тому числі за результатами порівняння з митною вартістю ідентичних або подібних товарів та інформацією з відкритих інтернет-ресурсів. Це викликає обґрунтовані сумніви щодо достовірності заявленої митної вартості. Подані документи не дозволили застосувати перший метод визначення митної вартості відповідно до статті 57 МК України, а через відсутність необхідної інформації застосування другорядних методів також виявилось неможливим. У зв`язку з цим митна вартість була визначена митницею за резервним методом відповідно до статті 64 МК України, із використанням митної вартості ідентичного товару, раніше задекларованого тим самим суб`єктом.
За результатами проведених консультацій та враховуючи повідомлені декларантом відомості, митна вартість товару була визначена за резервним методом.
Позивач, вважаючи протиправним оскаржуване рішення та картку відмову в прийнятті митної декларації, звернувся до суду з цим позовом.

IV. ОЦІНКА СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що декларантом подано повний пакет підтверджуючих документів, включно з інвойсом, зовнішньоекономічним контрактом, декларацією митної вартості та супровідними документами. Подані позивачем документи для митного оформлення товару дають змогу встановити митну вартість товару, а відповідачем не надано належного обґрунтування причин їх неврахування для встановлення митної вартості товару та не надано переконливих доказів, які підтверджують правомірність прийняття оскаржуваного рішення щодо коригування митної вартості товарів.

V. ДОВОДИ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ
Не погоджуючись з рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.
В обґрунтування апеляційної скарги апелянт вказав, що під час винесення даного рішення про коригування митної вартості у митниці були усі законні підстави для виникнення обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості у вищенаведеному випадку. Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обов`язковою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.
Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому вказав на правильність висновків суду першої інстанції та просив залишити апеляційну скаргу без задоволення.

VI. ОЦІНКА АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ
Апеляційний суд, перевіривши доводи апеляційної скарги, виходячи з меж апеляційного перегляду, визначених ст. 308 КАС України, а також надаючи оцінку правильності застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права у спірних правовідносинах, виходить з наступного.
Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Як передбачено ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Згідно вимог частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів осіб і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідно до положень статті 49 МК України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Частиною першою статті 51 МК України передбачено, що митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу.
Згідно з ч. 1 ст. 52 МК України заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою.
Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані:
1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом;
2) подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню;
3) нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням митному органу додаткової інформації (ч. 2 ст. 52 МК України).
У випадках, визначених цим Кодексом, для заявлення митної вартості товарів, що переміщуються через митний кордон України відповідно до митного режиму імпорту, митному органу, який проводить митне оформлення цих товарів, разом з митною декларацією та іншими необхідними для митного оформлення зазначених товарів документами в установленому порядку подається декларація митної вартості (ч. 4 ст. 52 МК України).
У декларації митної вартості наводяться відомості про метод визначення митної вартості товарів, числове значення митної вартості товарів та її складових, умови зовнішньоекономічного договору, що мають відношення до визначення митної вартості товарів, та надані документи, що підтверджують зазначене. Відомості, зазначені у частині восьмій цієї статті, є відомостями, необхідними для митних цілей (ч.ч. 8, 9 ст. 52 МК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 53 МК України у випадках, передбачених цим Кодексом, декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.
Частиною другою статті 53 МК України передбачено, що документами, які підтверджують митну вартість товарів, є:
1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості;
2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності;
3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу);
4) якщо рахунок сплачено, – банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару;
5) за наявності – інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару;
6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів;
7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню;
8) якщо здійснювалося страхування, – страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.
Відповідно до ч. 3 ст. 53 МК України у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи:
1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається;
2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом);
3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту);
4) виписку з бухгалтерської документації;
5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів;
6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару;
7) копію митної декларації країни відправлення;
8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.
Частинами першою, другою статті 54 МК України передбачено, що контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.
Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом – за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.
За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.
Положеннями частини п`ятої статті 54 МК України унормовано, що митний орган з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право: 1) упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості; 2) у випадках, встановлених цим Кодексом, письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості; 3) у випадках, встановлених цим Кодексом, здійснювати коригування заявленої митної вартості товарів; 4) проводити в порядку, визначеному статтями 345-354 цього Кодексу, перевірки правильності визначення митної вартості товарів після їх випуску; 5) звертатися до митних органів інших країн із запитами щодо надання відомостей, необхідних для підтвердження достовірності заявленої митної вартості; 6) застосовувати інші передбачені цим Кодексом форми митного контролю.
Відповідно до ч. 6 ст. 54 МК України митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі:
1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості;
2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари;
3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу;
4) надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.
Згідно з ч. 1 ст. 55 МК України рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається митним органом у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо митним органом у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.
Положення статті 57 МК України встановлено, що визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами:
1) основний – за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції);
2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.
Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод – за ціною договору (вартість операції).
Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.
Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій митний орган та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.
У разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов`язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 цього Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63 цього Кодексу.
При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.
Відповідно до ч. 1 ст. 58 МК України метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, застосовується у разі, якщо:
1) немає жодних обмежень щодо прав покупця (імпортера) на використання оцінюваних товарів, за винятком тих, що:
а) встановлюються законом чи запроваджуються органами державної влади в Україні;
б) обмежують географічний регіон, у якому товари можуть бути перепродані (відчужені повторно);
в) не впливають значною мірою на вартість товару;
2) щодо продажу оцінюваних товарів або їх ціни відсутні будь-які умови або застереження, які унеможливлюють визначення вартості цих товарів;
3) жодна частина виручки від будь-якого подальшого перепродажу, розпорядження або використання товарів покупцем не надійде прямо чи опосередковано продавцеві, якщо тільки не буде зроблено відповідне коригування з урахуванням положень частини десятої цієї статті;
4) покупець і продавець не пов`язані між собою особи або хоч і пов`язані між собою особи, однак ці відносини не вплинули на ціну товарів.
Частиною другою статті 58 МК України передбачено, що метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні.
Як встановлено судом, 07.01.2025 між ТОВ "ТРАКС-ВІНН" та VICTORIA PKW/LKW GmbH, Німеччина укладено контракт № 01/01/25 від 07.01.2025, за яким Продавець здійснює продаж Покупцеві транспортних засобів на загальну суму 2 000 000 євро.
Згідно з п. 1.2. та п. 3.2. контракту ціна на кожний окремий транспортний засіб вказується в інвойсі, а відповідно до п. 4.3. контракту строк оплати – 180 днів з моменту поставки.
На виконання даного контракту виставлено інвойс № AR.2025.81 від 17.04.2025 на суму 12 000,00 євро, товар: автомобіль вантажний, що приводиться в рух тільки електричним двигуном, марка: PEUGEOT; модель: EXPERT; номер шасі: НОМЕР_1 ; календарний рік виготовлення: 2022. Виставленням інвойсу визначено митну вартість товару за ціною договору.
З метою митного оформлення вказаного товару позивачем подано до Вінницької митниці ЕМД 25UA401020017547U0, в якій митна вартість товару визначена за основним методом, з наданням усіх обов`язкових підтверджуючих документів.
Аналізуючи зміст таких документів, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що вони є достатніми для підтвердження заявленої митної вартості товару відповідно до вимог чинного законодавства.
Однак відповідач поставив під сумнів їх достовірність у зв`язку з виявленням певних розбіжностей, про які зазначено в оскаржуваному рішенні № UA401000/2025/000116/2 від 23.04.2025.
Щодо посилання відповідача на те, що відсутні належні підтвердження фактичної оплати товару згідно з умовами зовнішньоекономічного контракту та інвойсу, то суд зазначає наступне.
Згідно з п. 4.3. контракту № 01/01/25 від 07.01.2025, укладеного між ТОВ "ТРАКС-ВІНН" та VICTORIA PKW/LKW GmbH, строк здійснення оплати за товар встановлено в межах 180 днів з моменту поставки. Тобто, згідно з умовами договору, оплата товару може бути здійснена після його ввезення на митну територію України, а тому на момент подання митної декларації вимога митного органу щодо подання документів, які підтверджують фактичну оплату, є передчасною та суперечить договірним умовам сторін.
Митний кодекс України не містить обов`язку декларанта надавати платіжні документи у момент подання митної декларації, якщо умовами договору передбачено відстрочення платежу.
Більше того, факт укладення зовнішньоекономічного контракту, виписаний інвойс, подана митна декларація та інші документи (зокрема, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу та декларація митної вартості) є належним підтвердженням дійсності операції та задекларованої митної вартості товару.
Відповідач також не навів обставин, які могли б свідчити про фіктивність договору або нереальність поставки товару. Отже, відсутність на момент оформлення митної декларації підтвердження фактичної оплати не може розцінюватися як підстава для невизнання митної вартості, задекларованої за основним методом - за ціною договору.
Стосовно доводів відповідача про відсутність належних і достатніх документів, що підтверджують витрати на транспортування товару, з мотивів того, що перевезення здійснювалось пов`язаним із покупцем підприємством, колегія суддів зазначає, що такі твердження не ґрунтуються на вимогах законодавства та фактичних обставинах справи.
Згідно з пунктом 6 частини другої статті 53 Митного кодексу України документами, які підтверджують митну вартість товарів, є, зокрема, транспортні (перевізні) документи, якщо витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, подана декларантом довідка про транспортні витрати містить інформацію щодо вартості перевезення саме того транспортного засобу, який зазначений в інвойсі та митній декларації, що відповідає вимогам наведених норм.
Сам по собі факт здійснення перевезення пов`язаною з покупцем особою не є безумовною підставою для невизнання заявленої митної вартості. Для обґрунтування протилежного митний орган повинен довести, яким саме чином такий взаємозв`язок вплинув на числові значення витрат (зокрема, призвів до їх штучного заниження чи завищення), а також навести конкретні розбіжності у документах, які унеможливлюють перевірку заявлених показників. У даному випадку відповідач таких доказів не надав.
Щодо зауваження митного органу про відсутність витрат на страхування, апеляційний суд зазначає, що відповідно до умов поставки FCA Leipzig страхування товару здійснюється до моменту його передачі покупцеві. Наявні у справі докази підтверджують, що страхування було здійснено до переходу ризиків до покупця, у зв`язку з чим відповідні витрати не неслися останнім і обґрунтовано не включались до митної вартості.
Крім того, відповідно до положень наказу № 599, навіть за відсутності документального підтвердження транспортних витрат митний орган повинен використовувати відповідні тарифи, чинні на дату перевезення, але не наділений правом коригувати митну вартість за відсутності перевищення заявлених витрат. Отже, висновки відповідача в цій частині є безпідставними.
З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивач надав належні та достатні документи для підтвердження витрат на транспортування та страхування, а доводи відповідача щодо їх відсутності є необґрунтованими.
Щодо тверджень відповідача про недоведеність відсутності впливу взаємозв`язку між продавцем і покупцем на ціну товару, апеляційний суд виходить із такого.
Відповідно до частини першої статті 58 Митного кодексу України метод визначення митної вартості за ціною договору застосовується, якщо покупець і продавець не є пов`язаними особами або якщо такий взаємозв`язок не вплинув на ціну товару. При цьому частина дванадцята цієї ж статті прямо встановлює, що сам факт пов`язаності сторін не є підставою для невизнання митної вартості.
Відповідач, посилаючись на наявність взаємозв`язку, не навів жодних належних і допустимих доказів того, що така обставина призвела до викривлення ціни товару. Відповідні доводи мають припущувальний характер.
Натомість декларантом подано повний пакет документів, які підтверджують числові значення складових митної вартості, зокрема інвойс, контракт, декларацію митної вартості та інші супровідні документи. Додатково експертним висновком Вінницької торгово-промислової палати підтверджено відповідність ціни поставки ринковому рівню.
За таких обставин підстави для відмови у застосуванні основного методу визначення митної вартості відсутні.
Щодо посилань відповідача на невідповідність задекларованої митної вартості рівню цін на аналогічні товари, наявних у інформаційних базах митного органу, колегія суддів зазначає, що такі доводи також не можуть бути підставою для коригування митної вартості.
Як убачається з матеріалів справи, при застосуванні резервного методу митний орган використав дані іншої митної декларації, однак не здійснив належного порівняння характеристик оцінюваного товару та товару, ціна якого була взята за основу, а також не навів обґрунтування проведених коригувань, що суперечить вимогам статті 55 Митного кодексу України. Крім того, сама по собі інформація з відповідних баз даних не є достатньою для висновку про заниження митної вартості, оскільки не враховує умов поставки, комерційних умов, технічних характеристик товару та інших істотних факторів.
Правова позиція щодо недопустимості визначення митної вартості виключно на підставі даних інформаційних систем неодноразово висловлювалась Верховним Судом, який наголошував на необхідності комплексного аналізу всіх обставин та документів.
Формально нижчий рівень митної вартості порівняно з іншими операціями сам по собі не свідчить про її заниження і не перешкоджає застосуванню першого методу її визначення.
Апеляційний суд також враховує, що витребування додаткових документів можливе лише за наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих відомостей. Такі сумніви повинні бути чітко сформульовані та підтверджені відповідними доказами.
У цій справі відповідач не довів наявності розбіжностей у поданих документах, ознак їх недостовірності чи відсутності необхідних відомостей для визначення митної вартості. Відтак підстав для витребування додаткових документів та застосування другорядних методів визначення митної вартості не було.
З урахуванням викладеного, колегія суддів доходить висновку, що заявлена позивачем митна вартість підтверджена належними доказами, піддається обчисленню та відповідає умовам застосування методу за ціною договору.
Відповідач, у свою чергу, не довів правомірності прийнятого рішення, яке фактично ґрунтується на припущеннях та неповних даних.
Підсумовуючи вищевикладене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про протиправність рішення про коригування митної вартості товарів та картки відмови та наявність правових підстав для їх скасування.
За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції у цій справі є законним та обґрунтованим і не підлягає скасуванню, оскільки суд, всебічно перевіривши обставини справи, вирішив спір у відповідності з нормами матеріального права та при дотриманні норм процесуального права, з дослідженням усіх основних питань, які є важливими для прийняття даного судового рішення.
Суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права і прийшов до обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції.

VII. ВИСНОВКИ СУДУ
З огляду на викладене, колегія суддів уважає, що рішення суду першої інстанції відповідає вимогам статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, підстав для задоволення вимог апеляційної скарги відповідача колегією суддів не встановлено.
Згідно з частини 1 статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права та підстав для його скасування не вбачається, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду без змін. 
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу Вінницької митниці залишити без задоволення, а рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 27 січня 2026 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її ухвалення та оскарженню не підлягає. 

Головуючий	 		Моніч Б.С.	
 	 	 	 	
Судді	 	  	Гонтарук В. М.    Біла Л.М.