Номер провадження: 22-ц/813/2055/26 
Справа № 523/7675/24
Головуючий у першій інстанції Дяченко В. Г.
Доповідач Таварткіладзе О. М.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.01.2026 року м. Одеса
Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого – Таварткіладзе О.М.,
суддів: Вадовської Л.М., Сєвєрової Є.С., 
за участю секретаря судового засідання: Чередник К.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , від імені якої діє представник ОСОБА_2 , на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 24 лютого 2025 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , треті особи: Таїровська селищна рада Одеського району Одеської області, як орган опіки та піклування, Пересипська районна адміністрація Одеської міської ради, як орган опіки та піклування, про усунення перешкод у спілкуванні з дітьми, визначення способів участі у вихованні дітей та спілкуванні з ними,-

В С Т А Н О В И В:
У травні 2024 року ОСОБА_3 звернувся до Суворовського районного суду м. Одеси з позовною заявою до ОСОБА_1 , третя особа : Таїровська селищна рада Одеського району Одеської області, як орган опіки та піклування, в якій просив:
- зобов`язати ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) не чинити ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_2 ) перешкоди у спілкуванні з донькою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та з сином ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та у їх вихованні.
- визначити способи участі ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_2 ) у спілкування з донькою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та з сином ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та у їх вихованні наступним чином:
1. кожні перший та третій тижні місяця, з 08.00 години понеділка до 20.00 години неділі, з можливістю ночівель обох дітей за місцем проживання батька, без присутності матері дітей, з подальшим їх поверненням до місця постійного проживання;
2. проведення днів народження ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 кожного року), Нового Року, Різдва Христова, Великодня, інших пам`ятних для ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_3 дат: з 08.00 години до 20.00 години, за попереднім погодженням місця зустрічі з матір`ю дітей ОСОБА_1 ;
3. спільні поїздки на відпочинок та оздоровлення, зокрема, за межі України: без присутності матері дітей ОСОБА_1 , за попередньою домовленістю із ОСОБА_1 про напрямки, умови перебування та тривалість поїздок, з подальшим повернення дітей до місця постійного проживання;
4. у разі хвороби ОСОБА_4 або ОСОБА_5 : можливість ОСОБА_3 безперешкодно відвідувати їх за місцем проживання чи перебування; аудіо- та відеодзвінки ОСОБА_3 до ОСОБА_4 та ОСОБА_5 : без обмежень у будь-який час, виходячи з режиму дня та графіку навчання й відпочинку ОСОБА_4 та ОСОБА_5 .
Позов мотивований тим, що сторони з 2016 року по 2023 рік проживали разом без реєстрації шлюбу. За вказаний період у них народилися діти: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Навесні 2023 року відносини між сторонами погіршилися. У траві 2023 року відповідач, без згоди позивача змінила місце проживання дітей.
Посилаючись на те, що з травня 2023 року відповідач систематично та протизаконно чинить позивачу перешкоди у спілкуванні з дітьми, не дає можливості бачитись з ними, приховує місце та умови їхнього проживання, в добровільному порядку вирішити питання спільного виховання дітей не виявилося можливим, позивач звернувся до суду з вказаним позовом про усунення перешкод у спілкуванні з дітьми, визначення способів участі у вихованні дітей та спілкуванні з ними.
Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 24 лютого 2025 року позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа : Таїровська селищна рада Одеського району Одеської області, як орган опіки та піклування, Пересипська районна адміністрація Одеської міської ради, як орган опіки та піклування, про усунення перешкод у спілкуванні з дітьми, визначення способів участі у вихованні дітей та спілкуванні з ними – задоволено.
Зобов`язано ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) не чинити ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_2 ) перешкоди у спілкуванні з донькою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та з сином ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та у їх вихованні.
Визначено способи участі ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_2 ) у спілкування з донькою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та з сином ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та у їх вихованні наступним чином:
1. кожні перший та третій тижні місяця, з 08.00 години понеділка до 20.00 години неділі, з можливістю ночівель обох дітей за місцем проживання батька, без присутності матері дітей, з подальшим їх поверненням до місця постійного проживання;
2. проведення днів народження ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 кожного року), Нового Року, Різдва Христова, Великодня, інших пам`ятних для ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_3 дат: з 08.00 години до 20.00 години, за попереднім погодженням місця зустрічі з матір`ю дітей ОСОБА_1 ;
3. спільні поїздки на відпочинок та оздоровлення, зокрема, за межі України: без присутності матері дітей ОСОБА_1 , за попередньою домовленістю із ОСОБА_1 про напрямки, умови перебування та тривалість поїздок, з подальшим повернення дітей до місця постійного проживання;
4. у разі хвороби ОСОБА_4 або ОСОБА_5 : можливість ОСОБА_3 безперешкодно відвідувати їх за місцем проживання чи перебування; аудіо- та відеодзвінки ОСОБА_3 до ОСОБА_4 та ОСОБА_5 : без обмежень у будь-який час, виходячи з режиму дня та графіку навчання й відпочинку ОСОБА_4 та ОСОБА_5 .
Стягнуто з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_1 ), на користь ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП: НОМЕР_2 ) витрати по сплаті судового збору у розмірі 1211,20 грн. та 605,60 грн.
Не погоджуючись з таким рішенням суду, ОСОБА_1 , від імені якої діє представник ОСОБА_2 , звернулася з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 24 лютого 2025 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити частково, визначивши способи участі ОСОБА_3 у спілкуванні з донькою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та з сином ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та у їх вихованні наступним чином:
- щовівторка та щосуботи з 18:00 години до 20:00 години (місце зустрічі дитини з батьком визначається за домовленістю між батьками) у присутності матері дітей;
- проведення днів народження ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ), Нового року, Різдва Христова, Великодня, інших пам`ятних для ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_3 дат: з 18:00 години до 20:00 години, за попереднім погодженням місця зустрічі з матір`ю дітей ОСОБА_1 та у її присутності, 
посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що відповідачка та її представниця не були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, в результаті чого суд першої інстанції розглянув справу та ухвалив судове рішення без участі представника відповідачки. Крім того скаржник зазначає, що в матеріалах справи відсутній висновок органу опіки та піклування за місцем проживання дітей. Однак відсутність висновку органу опіки та піклування при розгляді справи про участь батька в житті дитини може ускладнити повне та об`єктивне встановлення обставин справи.
Разом з тим, стороною скаржника зазначено, що суд першої інстанції не врахував та проігнорував той факт, що позивачем систематично вчинялися дій фізичного, психологічного та економічного насильства щодо відповідачки та малолітньої доньки, а тому зустрічі дітей з батьком без присутності матері можуть загрожувати їх життю та здоров`ю.
Судом першої інстанції також не враховано висновків викладених у постанові Верховного Суду від 23 червня 2020 року у справі № 754/9026/16-ц (провадження № 61-5215св19) якщо між дитиною та батьком немає психологічного зв`язку й дитина з огляду на її вік і тривале проживання з матір`ю повноцінно не сприймає його як батька, зустрічі батька з дитиною доцільно розпочати проводити у присутності матері.
Від  ОСОБА_3 на адресу судунадійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач зазначає про необґрунтованість апеляційної скарги та просить апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Будучи в розумінні ст. ст. 128, 130 ЦПК України належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання, призначене на 20.01.2026 року на 16:30 год. треті особи Таїровська селищна рада Одеського району Одеської області, як орган опіки та піклування та Пересипська районна адміністрація Одеської міської ради, як орган опіки та піклуванняявку своїх представників не забезпечили, про причини неявки суду не повідомили, належної ініціативи взяти участь у розгляді справи в режимі відеоконференції не виявили та заяв про відкладення судового засідання не подавали.
Присутні у судовому засіданні в режимі відеоконференції позивач  ОСОБА_3 , його представник адвокат Слободянюк О.І. та відповідач  ОСОБА_1 не заперечували проти розгляду справи за фактичною явкою сторін.
Відповідно до статті 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
Оскільки явка учасників справи до суду апеляційної інстанції не є обов`язковою, поважність причин неучасті у судовому засіданні 20.01.2026 року учасників справи, належним чином повідомлених про розгляд справи, судом апеляційної інстанції не встановлено, а наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, спір підлягає вирішенню по суті, оскільки основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Тому розгляд апеляційним судом справи у відсутності учасників (відповідачів), які відсутні у судовому засіданні при таких обставинах не є порушенням їхніх прав щодо забезпечення участі у судовому засіданні і доступі до правосуддя. Схожі за зміст. висновки викладені у постанові Верховного Суду у справі Верховного Суду у справі № 361/8331/18.
За таких обставин, колегія суддів не знаходить підстав для відкладення розгляду справи. 
Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, виходячи з наведених у цій постанові підстав.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. 
Відповідно до ч. 1 п. 2 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:
1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;
2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;
3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;
4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.
Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.
Порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо, зокрема справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.
Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.
Задовольняючи позовні вимоги та визначаючи способи участі ОСОБА_3 у спілкування з донькою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та з сином ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та у їх вихованні, суд першої інстанції виходив з того, що між сторонами склалися неприязні стосунки, відповідач чинить перешкоди у спілкуванні батька з дітьми навіть після відкриття виконавчого провадження щодо зобов`язання не чинити перешкоди у спілкуванні з дітьми на час розгляду справи, що свідчить про наявність конфлікту між батьками та намагання відповідача відгородити дітей від зустрічей з батьком, а тому суд, з метою недопущення сварок у присутності дітей, визначив зустрічі батька з малолітніми дітьми (6 років та 4,5 роки) без присутності матері. Крім того, суд зазначив, що зустрічі батька із дітьми у присутності матері, обмежать права батька та дітей на безперешкодне особисте спілкування.
На думку суду, зазначений порядок спілкування позивача з дітьми буде достатнім і відповідатиме принципу розумності, справедливості, збалансованості між інтересами всіх учасників сімейних відносин, пріоритету інтересів дітей, підтримку зв`язків з родичами, сприятиме позивачу брати участь у вихованні дітей.
Колегія суддів не може погодитися з усіма такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.
Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що сторони є батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копіями свідоцтв про народження Серії НОМЕР_3 виданого 16 січня 2024 року та Серії НОМЕР_4 виданого 13 січня 2024 року відповідно (а. с. 12, 13 т. 1).
Згідно Витягів з державного демографічного реєстру щодо реєстрації місця проживання, ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 (а. с. 16 т. 1, 150, 151 т. 2).
ОСОБА_3 орендує квартиру за адресою: АДРЕСА_2 (а. с. 17-19, 20-22 т. 1).
Згідно акту оцінки потреб сім`ї від 31.07.2023 року, орендована 2-у кімнатна квартира за місцем проживання ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_2 з усіма зручностями, умови проживання добрі. ОСОБА_3 здоровий, має стабільний урівноважений емоційний стан. Між дорослими членами сім`ї існують конфлікти (а. с. 23-30 т. 1).
Згідно висновку оцінки потреб сім`ї від 31.07.2023 року, ОСОБА_3 послуг центру соціальної служби Одеської міської ради не потребує (а. с. 31-33 т. 1).
ОСОБА_3 є фізичною особою-підприємцем, що підтверджується Витягом з Єдиного державного реєстру юридичних, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань станом на 03.04.2024 року (а. с. 34 т. 1)
Згідно витягу з Інформаційно-аналітичної системи «Облік відомостей про притягнення особи до кримінальної відповідальності та наявності судимості», ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , станом на 17 березня 2024 року, незнятої чи непогашеної судимості немає (а. с. 46 т. 1).
Як вбачаться із судового наказу виданого Суворовським районним судом м. Одеси від 11 січня 2024 року, з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 стягнуто аліменти на утримання дітей – ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 частки заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50% відсотків прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з 10 січня 2024 року і до досягнення повноліття найстаршої дитини, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_6 (а. с. 47 т. 1).
Згідно платіжних доручень від: 27.05.2023 року, 03.06.2023 року, 17.06.2023 року, 01.07.2023 року, 02.08.2023 року, 07.08.2023 року, 02.09.2023 року, 03.10.2023 року, 04.12.2023 року, 01.01.2024 року, позивачем у добровільному порядку сплачуються відповідачу аліменти на утримання дітей (а. с. 47-52 т. 1).
13.05.2023 року, ОСОБА_1 за адресою: вулиця Академіка Заболотного буд. 6, звернулася до відділу поліції №3 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області, та повідомила, що її дитина ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , говорить, що були сексуальні дії щодо неї зі сторони її батька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 . Дану подію зареєстровано до ЖЄО № 12273 від 18.05.2023 року прийнято рішення матеріали списано до справи, довідка № 5762 від 31.05.2023 року, згідно Закону України «Про звернення громадян» (а. с. 62 т. 1).
18.05.2023 року до чергової служби Одеського районного управління поліції № 1 ГУНП в Одеській області надійшло повідомлення оператора «102» за фактом того, що дитина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , говорить, що були вчинені сексуальні дії щодо неї (без проникнення, які саме не повідомляє) зі сторони її батька гр. ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .
19.05.2023 року до чергової служби ОРУП № 1 ГУНП в Одеській області надійшла заява від гр. ОСОБА_1 , в якому остання просила не розглядати раніше подане повідомлення оператору «102» у зв`язку тим, що в поліцію звернулась не розібравшись в ситуації. По відношенню до дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ніяких дій щодо розбещення і зґвалтування не було. У зв`язку з нерозумінням віку не вірно зрозуміла. Також після повідомлення «102» звернусь разом з дитиною ОСОБА_4 до психолога. Після розмови з психологом стало відомо, що дитині будь-якої травми причинено не було. Також стосовно дитини ОСОБА_4 , розбещення, зґвалтування не було, претензій ні до кого не мають, допомога поліції не потрібна (а. с. 63 т. 1).
23.06.2023 року до відділу поліції №3 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області надійшла заява від гр. ОСОБА_1 , в якій вона просить вжити заходів щодо її колишнього співмешканця гр. ОСОБА_3 , батька їхніх спільних дітей, який чинив стосовно н\л Софії психологічний тиск, після чого ОСОБА_1 була вимушена з дитиною звернутися до психолога. В результаті чого психолог констатував: тривожність, агресивність, наляканість. В ході відпрацювання даного повідомлення було опитано гр. ОСОБА_3 , який пояснив, що протягом 8 років знайомий з ОСОБА_6 , спочатку зустрічались потім почали разом жити, після чого жінка народила йому дітей н\л ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та н\л ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , приблизно з 2021 року почались сварки, конфлікти. Зі своєї сторони ОСОБА_3 завжди йшов на зустріч, намагався уникнути конфліктів аби не травмувати психіку дітей, і не допустити того, щоб сім`я розпалась. ОСОБА_1 , постійно маніпулювала їхніми відносинами, начебто піде від нього та забере дітей. Весь час чоловік підтримував фінансово її, надав їй можливість займатися улюбленою справою, ніколи ні в чому їй та дітям не відмовляв. З дітьми завжди були дружні відносини, до тих пір поки ОСОБА_6 не почала огороджувати його від дітей, та перешкоджати їхньому спілкуванню. В даному випадку, між вищевказаними громадянами передбачаються цивільно-правові відносини, котрі до компетенції та розгляду органів Національної поліції не відносяться, всі подальші спільні питання з даного приводу, гр. ОСОБА_1 , та гр. ОСОБА_3 рекомендовано вирішувати в цивільному порядку з зверненням до суду. (а. с. 61 т. 1)
Як вбачається з висновку психолога за результатами проведення опитування по заяві від 14 червня 2024 року № 10925, складеного 18 червня 2024 року, дата проведення 15 червня 2024 року, характер вербального й невербального відображення малолітньої ОСОБА_7 вказує на те, надані нею відомості є автентичними її сприйняттю, мисленню та пам`яті. Софія реагувала на різні запитання (що, вказує на відсутність ознак репетирування розмови. Уточнюючі питання змістовно відкриті. Відсутність ознак порушення психічних процесів. Поведінковий і психоемоційний комплекс реакцій представлений картиною. Характер особливостей емоційно-психологічного стану, поведінки та комунікації не містять ознак здійснення на ОСОБА_7 цілеспрямованого психологічного впливу з боку матері та інших осіб, які були задіяні у проведенні слідчої завчених фраз та іншого впливу. Відповідно до результатів дослідження ознаків трамвувальних подій, пов`язаних з можливим розбещуванням дитини протягом поточного року, не виявлено. Подій під час сумісного проживання, та чи відвідувала ОСОБА_7 батька, дитина не пригадує. Рекомендації: рекомендована консультація з психологом для виявлення впливу на дитину конфліктних інтересів батьків, а також до фахівця-логопеда (а. с. 173-177 т. 2).
14.06.2024 року ОСОБА_1 до ОРУП №1 ГУНП в Одеській області, подала заяву про вчинення ОСОБА_3 кримінального правопорушення, що має ознаки злочину, передбаченого ч. 2 ст. 156 КК України (а. с. 192-193 т. 1).
Згідно доповідної записки про результати розгляду матеріалів (ІКС ІПНП № 10925 від 14 червня 2024 року), в ході всебічного, повного, об`єктивного дослідження обставин, будь-яких доказів, які б вказували на наявність ознак складу кримінального правопорушення передбачених статтями КК України не встановлено. Подальшу перевірку припинено. Матеріали списані до справи (а. с. 161 т. 2).
Згідно Акту обстеження умов проживання ОСОБА_3 від 28 травня 2024 року, за адресою: АДРЕСА_3 , встановлено, що житло розміщене на 14 поверсі 18 поверхового будинку, складається з 2 кімнат: спальна кімната, дитяча, кухня, коридор, гардеробна, балкон, суміжний санвузол, загальною площею 60 кв.м., житловою площею 35 кв.м. Квартира світла, чиста, охайна, зроблено сучасний ремонт, мебльована, в наявності вся необхідна побутова техніка, підлога всте6лена паркет. та частково плиткою, електро- водо- теплопостачання, в наявності камери спостереження, на підлозі встелені килими. Для виховання та розвитку дітей створено такі умови: виділена окрема кімната, в наявності спальні місця, шафа для дому, одяг та взуття по сезону, засоби особистої гігієни, іграшки та книжки для розваг та розвитку дітей, акваріум, велосипед (а. с. 158-159 т. 2).
Згідно повідомлення Таїровської селищної ради Одеського району Одеської області від 18 червня 2024 року, до органу опіки та піклування Таїровської селищної ради надійшла ухвала Суворовського районного суду м. Одеси від 23.05.2024 року по справі № 523/7675/24 за позовом про усунення перешкод у спілкуванні з дітьми та визначення способу участі у вихованні, спілкуванні. Отже, відповідно до статті 19 Сімейного кодексу України у разі звернення з позовом до суду орган опіки та піклування припиняє розгляд поданої йому заяви (а. с. 118 т. 1).
На виконанні у Овідіопольському відділі державної виконавчої служби в Одеському районі Одеської області ПМУ МЮ (м. Одеса) перебуває виконавче провадження № 75240251 від 07 червня 2024 року, щодо примусового виконання ухвали суду № 523/7675/24 від 23.05.2024 року про заборону ОСОБА_1 чинити перешкоди ОСОБА_3 у спілкуванні з малолітніми дітьми (а. с. 153-154 т. 1).
Постановою заступника начальника відділу Овідіопольського відділу державної виконавчої служби в Одеському районі Одеської області ПМУ МЮ (м. Одеса) від 26 червня 2024 року за невиконання боржником ОСОБА_1 вимог виконавчого документа накладено штраф у розмірі 1700,00 грн (а. с. 156-157 т. 1).
Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 08.08.2024 року, задоволено скаргу представника – адвоката Слободянюк В.О. в інтересах ОСОБА_1 , а саме: зобов`язано відповідних посадових осіб ОРУП №1 ГУНП в Одеській області, внести до Єдиного реєстру досудових розслідувань відповідні відомості про вчинення кримінального правопорушення за заявою ОСОБА_1 від 14.06.2024 року, розпочати розслідування та через 24 години з моменту внесення таких відомостей надати заявнику витяг з ЄРДР. (а. с. 39 т. 2).
Згідно характеристики Благодійної організації «Благодійний фонд «Бути успішним», ОСОБА_1 , як фізична особа підприємець, 2 роки якісно надає освітні послуги для жінок переселенців. Відповідальна, психологічно стійка, працьовита, доброзичлива, чуйна, за можливості надає допомогу як волонтер. Має високий рівень організаційних здібностей. З любов`ю та повагою відноситься до виховання власних дітей, прикладає багато зусиль, щоб Вони були якісно одягнені та відвідували навчальні розвиваючі центри. Відвідує з дітьми різноманітні заходи, відповідально відноситься до виховання дітей. Підтримує як волонтерка воїнів Збройних сил України, які отримали поранення, надає їм всебічну допомогу та вирішує їх проблеми. (а. с. 66 т. 2).
Відповідно до довідки від 06 червня 2024 року, наданій ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_4 , (діти: ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_2 ), які постраждали від домашнього насильства, що їм дійсно надаються послуги проживання, психологічного консультування та соціальної підтримки в Центрі захисту жінок «Aurora Women's Project» Одеського благодійного фонду «Шлях до Дому», які постраждали від домашнього насильства та/або за ознакою статі. (а. с. 71 т. 2).
Згідно довідки від 26 червня 2024 року, видана гр. ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 ) в тому, що вона з дітьми: ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) та ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) з 21.06.2024 року по теперішній час дійсно отримують послуги Київського міського Центру гендерної рівності, запобігання та протидії насильству, із забезпеченням тимчасового місця безпечного перебування, як особи, що постраждали від домашнього насильства. (а. с. 72 т. 2).
Як вбачається з довідки КНП «Дитяча міська поліклініка №6» ОМР від 26 червня 2024 року, ОСОБА_1 звернулася до лікаря-гінеколога дитячого та підліткового віку КНП «ДМП 6» ОМР ОСОБА_10 ІНФОРМАЦІЯ_7 о 14.00 з приводу підозри на сексуальне насильство стосовно її дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Дитину не було оглянуто, оскільки з боку матері не було звернення до поліції, і не було офіційного запиту на огляд (а. с. 75 т. 2).
У судовому засіданні 24.02.2025 року допитані свідки ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , які суду повідомили, що знають сторони, спілкувалися. Взаємовідносини ОСОБА_3 з дітьми були добрими. Після того, як сторони перестали спільно проживати, постало питання зустрічей батька з дітьми. З слів позивача, їм відомо про те, що відповідач не дає бачитися з дітьми.
Орган опіки та піклування Таїровської селищної ради Одеського району Одеської області повідомив, що на теперішній час місце знаходження ОСОБА_1 малолітніх дітей ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , невідомо, відтак вони не уповноважені розглядати вищезазначений спір.
Колегія суддів виходить з наступного.
Конституція України забороняє втручання в особисте і сімейне життя фізичних осіб, крім випадків, передбачених нею (стаття 32), та проголошує, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (стаття 51).
Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.
У відповідності до частини другої статті 54 СК України усі найважливіші питання життя сім`ї мають вирішуватися подружжям спільно, на засадах рівності. Дружина, чоловік мають право противитися усуненню їх від вирішення питань життя сім`ї.
Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.
Відповідно до статті 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предмет. основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України "Про охорону дитинства").
Згідно зі статтею 12 Закону України "Про охорону дитинства" на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.
Дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. У разі коли батьки не можуть дійти згоди щодо участі одного з батьків, який проживає окремо, у вихованні дитини, порядок такої участі визначається органами опіки та піклування за участю батьків виходячи з інтересів дитини (стаття 15 Закону України "Про охорону дитинства").
Відповідно до статті 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.
Статтею 157 СК України передбачено, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.
Згідно з положеннями частини першої та другої статті 159 СК України якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод.
Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. 
В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи.
Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі, стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами.
Приймаючи рішення в інтересах дитини, суд має враховувати право дитини мати і зберігати стосунки з обома батьками, інтереси кожного з батьків, а також інтереси суспільства, враховуючи, зокрема, те, що відбудова та розвиток держави значною мірою залежать від тих громадян, хто у майбутньому відіграватиме провідну роль у суспільних процесах.
Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства.
Відповідно до частин четвертої і п`ятої статті 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.
Суд першої інстанції встановив, що між сторонами існує спір щодо участі батька у вихованні малолітніх дітей ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , які проживають з матір`ю ОСОБА_1 .
Посилаючись на те, що відповідачка чинить йому перешкоди у спілкуванні з дітьми та участі у їх вихованні, а також на необхідність забезпечення гарантій рівності прав обох батьків у вихованні дітей, ОСОБА_3 заявив вимоги про усунення перешкод у вихованні та спілкуванні з дітьми, визначення способу участі батька у вихованні дітей, зокрема встановлення графіка побачень з дітьми без участі матері.
З матеріалів справи встановлено, що на виконанні в Овідіопольському відділі державної виконавчої служби в Одеському районі Одеської області ПМУ МЮ (м. Одеса) перебуває виконавче провадження № 75240251 від 07 червня 2024 року, щодо примусового виконання ухвали суду № 523/7675/24 від 23.05.2024 року про заборону ОСОБА_1 чинити перешкоди ОСОБА_3 у спілкуванні з малолітніми дітьми.
Постановою заступника начальника відділу Овідіопольського відділу державної виконавчої служби в Одеському районі Одеської області ПМУ МЮ (м. Одеса) від 26 червня 2024 року за невиконання боржником ОСОБА_1 вимог виконавчого документа накладено штраф у розмірі 1700,00 грн.
Таким чином, позивач довів наявність у нього об`єктивних, незалежних від нього та створених відповідачем, перешкод для спілкування з дитиною, а також факт вжиття ним активних дій з метою захисту його порушених батьківських прав.
Посилання скаржниці на відсутність в матеріалах справи висновку органу опіки та піклування не заслуговує на увагу з огляду на таке.
За приписами статті 19 СК України у випадках, передбачених цим Кодексом, особа має право на попереднє звернення за захистом своїх сімейних прав та інтересів до органу опіки та піклування. Рішення органу опіки та піклування є обов`язковим до виконання, якщо протягом десяти днів від часу його винесення заінтересована особа не звернулася за захистом своїх прав або інтересів до суду, крім випадку, передбаченого частиною другою статті 170 цього Кодексу.
Звернення за захистом до органу опіки та піклування не позбавляє особу права на звернення до суду. У разі звернення з позовом до суду орган опіки та піклування припиняє розгляд поданої йому заяви (ст. 19 СК України).
Так, згідно повідомлення Таїровської селищної ради Одеського району Одеської області від 18 червня 2024 року, до органу опіки та піклування Таїровської селищної ради надійшла ухвала Суворовського районного суду м. Одеси від 23.05.2024 року по справі № 523/7675/24 за позовом про усунення перешкод у спілкуванні з дітьми та визначення способу участі у вихованні, спілкуванні. Отже, відповідно до статті 19 Сімейного кодексу України у разі звернення з позовом до суду орган опіки та піклування припиняє розгляд поданої йому заяви.
Орган опіки та піклування Таїровської селищної ради Одеського району Одеської області повідомив, що на теперішній час місце знаходження ОСОБА_1 та малолітніх дітей ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , невідомо, відтак вони не уповноважені розглядати вищезазначений спір.
Разом з тим, матеріали справи містять Акт обстеження умов проживання ОСОБА_3 від 28 травня 2024 року, за адресою: АДРЕСА_3 , з якого вбачаються, що за вказаною адресою батьком створені належні умови для виховання та розвитку дітей.
Щодо посилань скаржниці на систематичне вчинення позивачем дій фізичного, психологічного та економічного насильства, колегія суддів зазначає наступне.
Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно зі ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
За своєю природою змагальність судочинства засновується на розподілі процесуальних функцій і відповідно – правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства – суду та сторін (позивача та відповідача). Розподіл процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності втілюється у площині лише прав та обов`язків сторін. Отже, принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, – із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.
Тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову за загальним правилом покладається на позивача, а доведення заперечень щодо позовних вимог покладається на відповідача.
Наведене узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суд від 02 жовтня 2019 року у справі № 522/16724/16-ц.
Сам по собі факт звернення відповідачки до різних організацій, що надають підтримку особам, які постраждали внаслідок домашнього насильства та отримання там соціальної підтримки, не є доказом вчинення позивачем дій, передбачених ст. 173-2 КУпАП.
Так з матеріалів справи вбачається, що 18.05.2023 року до чергової служби Одеського районного управління поліції № 1 ГУНП в Одеській області надійшло повідомлення оператора «102» за фактом того, що дитина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , говорить, що були вчинені сексуальні дії щодо неї (без проникнення, які саме не повідомляє) зі сторони її батька гр. ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .
Однак уже 19.05.2023 року до чергової служби ОРУП № 1 ГУНП в Одеській області від ОСОБА_1 надійшла заява з проханням не розглядати раніше подане повідомлення оператору «102» у зв`язку тим, що в поліцію остання звернулась не розібравшись у ситуації, після розмови з психологом стало відомо, що дитині будь-якої травми причинено не було.
Згодом, 23.06.2023 року до відділу поліції №3 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області надійшла заява від гр. ОСОБА_1 , в якій вона просить вжити заходів щодо її колишнього співмешканця гр. ОСОБА_3 , батька їх спільних дітей, який чинив стосовно н\л Софії психологічний тиск, після чого ОСОБА_1 була вимушена з дитиною звернутися до психолога.
Зазначене свідчить про суперечливу поведінку відповідачки, яка полягає у систематичну зверненні до правоохоронних органів зі скаргами на колишнього співмешканця ОСОБА_3 та наступному їх відкликанні.
При цьому, доказів про притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за статтею 173-2 КУпАП матеріали справи не містять.
Щодо позиції відповідачки ОСОБА_1 , яка полягає у проведенні зустрічей батька з дітьми виключно у її присутності, оскільки ОСОБА_3 становить загрозу життю та здоров`ю дітей, апеляційний суд зазначає наступне.
За змістом частини другої статті 159 СК України обумовлення побачень з дитиною присутністю іншої особи можливе лише в окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини.
Як було встановлено під час судового розгляду, ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 08 серпня 2024 року зобов`язано відповідних посадових осіб ОРУП №1 ГУНП в Одеській області, внести до Єдиного реєстру досудових розслідувань відповідні відомості про вчинення кримінального правопорушення за заявою ОСОБА_1 від 14.06.2024 року, розпочати розслідування та через 24 години з моменту внесення таких відомостей надати заявнику витяг з ЄРДР.
При цьому, суду не надано доказів того, що за результатами проведення досудового розслідування за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 156 КК України, відносно ОСОБА_3 , судом винесено вирок про притягнення останнього до кримінальної відповідальності.
За вказаних обставин, сам факт проведення досудового розслідування не може свідчити про вчинення ОСОБА_3 кримінального правопорушення.
Крім того, вищевказані доводи сторони відповідача спростовуються висновком психолога за результатами проведення опитування за заявою від 14 червня 2024 року № 10925, складеного 18 червня 2024 року, дата проведення 15 червня 2024 року, з якого вбачається, що ознаків трамвувальних подій, пов`язаних з можливим розбещуванням дитини протягом поточного року, не виявлено.
Отже, матеріали справи не містять доказів, які б доводили негативний вплив батька на дітей, а тому позивач не може бути обмеженим у праві на особисте спілкування з дітьми.
Також, не ставлячи під сумнів факт потребування дітьми уваги та турботи саме від матері, до якою вони прихильні, колегія суддів зауважує, що такі обставини не можуть обмежувати батька дітей в установленні психоемоційного зв`язку із своїми дітьми, участі у вихованні, піклуванні та турботі про них, позаяк відповідачкою не надано жодних доказів на підтвердження того, що спілкування дітей із батьком без присутності матері буде сприяти погіршенню їх психоемоційного стану.
Доводи апеляційної скарги про неврахування судом першої інстанції висновків викладених у постанові Верховного Суду від 23 червня 2020 року у справі № 754/9026/16-ц (провадження № 61-5215св19) якщо між дитиною та батьком немає психологічного зв`язку й дитина з огляду на її вік і тривале проживання з матір`ю повноцінно не сприймає його як батька, зустрічі батька з дитиною доцільно розпочати проводити у присутності матері, не заслуговують на увагу, оскільки у зазначеній справі і в справі, яка переглядається, встановлені судами різні фактичні обставини, що формують зміст правовідносин.
При розгляді справи у суді апеляційної інстанції у судовому засіданні було заслухано думку малолітніх дітей ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , які на поставлені судом питання зазначили, що бачитися з татом їм подобається та вони хотіли би і надалі мати зустрічі з ним, останній проводить час з дітьми, відвідує з ними кіно, аквапарк. Разом з тим, на запитання головуючого Софія зазначила, що тата любить трохи, оскільки пам`ятає зі слів матері, що батько її ображав.
Надавши оцінку психологічного стану дітей під час бесіди з ними, психолог ОСОБА_13 зазначила про можливий вплив матері на сформовану думку дітей щодо батька.
Встановлені обставини свідчать про наявність психоемоційного зв`язку між дітьми та батьком ОСОБА_3 , що унеможливлює урахування судом висновків Верховного Суду у постанові від 23 червня 2020 року у справі № 754/9026/16-ц, на які посилається скаржник.
Апеляційний суд зазначає, що подібність правовідносин означає, зокрема, тотожність об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм. Зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності в різних рішеннях суду касаційної інстанції визначається обставинами кожної конкретної справи.
При цьому, колегія суддів зауважує, що Верховний Суд висловлює правові висновки у справах з огляду на встановлення судами певних фактичних обставин справи, і такі висновки не є універсальними та типовими до всіх справ і фактичних обставин, які можуть бути встановлені судами. З огляду на різноманітність суспільних правовідносин та обставин, які стають підставою для виникнення спорів у судах, з урахуванням фактичних обставин, які встановлюються судами на підставі наданих сторонами доказів у кожній конкретній справі, суди повинні самостійно здійснювати аналіз правовідносин та оцінку релевантності і необхідності застосування правових висновків Верховного Суду в кожній конкретній справі (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22 березня 2023 року у справі № 154/3029/14-ц).
Щодо доводів апеляційної скарги про порушення судом першої інстанції норм процесуального права, а саме неповідомлення належним чином відповідачки та її представника про дату, час і місце судового розгляду, в результаті чого суд першої інстанції розглянув справу та ухвалив судове рішення без участі представника відповідачки.
Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови реалізації процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та їх гарантій.
Відповідно до частини восьмої статті 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є: 1) день вручення судової повістки під розписку; 2) день отримання судом повідомлення про доставлення судової повістки на офіційну електронну адресу особи; 3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; 4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Якщо повістку надіслано на офіційну електронну адресу пізніше 17 години, повістка вважається врученою у робочий день, наступний за днем її відправлення, незалежно від надходження до суду повідомлення про її доставлення.
Частиною 6 статті 128 ЦПК України передбачено, що стороні чи її представникові за їхньою згодою можуть бути видані судові повістки для вручення відповідним учасникам судового процесу. Судова повістка може бути вручена безпосередньо в суді, а у разі відкладення розгляду справи про дату, час і місце наступного засідання може бути повідомлено під розписку.
Вручення судової повістки представникові учасника справи вважається врученням повістки і цій особі (частина п`ята статті 130 ЦПК України).
Судом встановлено, що відповідачка ОСОБА_1 була належним чином повідомлена про дату, час і місце розгляду справи 24.02.2025 року о 14:25 год., що підтверджується її підписом на розписці (т. 2 а. с. 226).
Разом з тим, ОСОБА_1 особисто приймала участь у судовому засіданні, призначеному на 24.02.2025 року на 14:25 год., в якому було ухвалено рішення по суті справи, що підтверджується протоколом судового засідання (т. 2 а. с. 229).
Крім того, 24.02.2025 року через систему «Електронний суд», представник ОСОБА_1 адвокат Хижняк А.В. надіслала до суду першої інстанції клопотання про відкладення розгляду справи, у зв`язку з тим, що адвокат Хижняк А.В. братиме участь в іншому судовому засідання у Балтському районному суді Одеської області по справі №505/3495/14-ц (т. 2 а. с. 237-238). Зазначеним спростовується необізнаність представника відповідачки про розгляд справи.
За таких обставин апеляційний суд не вбачає порушення судом першої інстанції норм процесуально права, що було б безумовною підставою для скасування судового рішення (пункт 7 частини третьої статті 376 ЦПК України).
Встановивши обставини у справі та правовідносини, які склалися між сторонами, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, за наявними в матеріалах справи доказами, про необхідність зобов`язання відповідачку не чинити перешкоди у спілкуванні з дітьми та у їх вихованні, а також, визначення способу участі батька у вихованні дітей.
Разом з тим, колегія суддів вважає за необхідне змінити визначений судом першої інстанції спосіб участі ОСОБА_3 у спілкування з малолітніми дітьми, оскільки з огляду на вік дітей, сформований розпорядок дня та усталений спосіб життя, заявлений позивачем спосіб участі, зокрема, кожні перший та третій тижні місяця, з 08:00 години понеділка до 20:00 години неділі, з можливістю ночівель обох дітей за місцем проживання батька, без присутності матері дітей, з подальшим їх поверненням до місця постійного проживання, тобто фактично по два тижні на місяць спричинить зміну режиму спілкування дітей з іншим з батьків, порядок участі у вихованні дітей, зміну звичайного соціального, культурного, мовного середовища дітей, що вплине на їх подальше життя, розвиток і виховання.
Ураховуючи відсутність у матеріалах справи доказів стійких психоемоційних перешкод у спілкуванні батька з дітьми, керуючись принципом рівності прав батьків та найкращих інтересів дітей, апеляційний суд вважає за необхідне змінити рішення суду першої інстанції в частині визначення способу участі ОСОБА_3 у спілкуванні з донькою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та з сином ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та у їх вихованні, а саме: кожні перший та третій тиждень місяця, з 8:00 суботи до 20:00 неділі, з можливістю ночівель обох дітей за місцем проживання батька, без присутності матері дітей, з подальшим їх поверненням до місця постійного проживання. В решті рішення суду залишити без змін.
Колегія суддів вважає, що такий графік спілкування створює можливість для адекватного і стійкого зв`язку між позивачем і дітьми, має сприяти підтриманню родинних зв`язків та гармонійному розвитку дітей за присутності в їх житті обох батьків на такому рівні, який є найбільш сприятливий для дітей і найменш обтяжливий для обох батьків з огляду на напруженість в їхніх відносинах один до одного .
З урахуванням вікових змін дітей, їх розвитку та потреб, батьки не позбавлені в майбутньому права змінити встановлений судом спосіб участі у вихованні дітей, що буде відповідати їх інтересам.
Відповідно до висновків Європейського суду з прав людини у справах про права дітей та забезпечення їхніх найкращих інтересів, взаємна потреба батьків і дітей у сімейному контакті один з одним є чи не найважливішою складовою поняття "сімейне життя", і заходи, що перешкоджають задоволенню таких потреб, є втручанням у відповідне право, захищене статтею 8 Конвенції. Тому такі заходи мають обов`язково відповідати нагальній соціальній потребі, що переслідується, та не порушувати справедливий баланс, який повинен бути досягнутий між відповідними конкуруючими інтересами, з пріоритетом забезпечення найкращих інтересів дитини (рішення у справах "Странд Лоббен та інші проти Норвегії", заява № 37283/13, від 30 листопада 2017 року; "Хаддад проти Іспанії", заява № 16572/17, від 18 червня 2019 року).
Колегія суддів вважає необхідним зазначити, що у більшості випадків потреба втручання держави шляхом вирішення судами спорів між батьками щодо їх участі у вихованні дітей обумовлена поведінкою самих батьків, та їх небажанням винайти порозуміння між собою в позасудовому порядку в найкращих інтересах своїх дітей.
Водночас будь-які дії, вчинені батьками стосовно дитини, мають бути спрямовані на забезпечення її найкращих інтересів, зокрема, забезпечення її розвитку у безпечному та спокійному середовищі, яке полягає не лише у фізичній безпеці та матеріальному забезпеченні, а й у безпечному та стабільному емоційному стані дитини. 
Посилання сторін на наявність між ними стійкого особистісного конфлікту не повинно впливати на участь кожного з батьків у житті дітей та не може бути виправданням їх небажанню спільно вирішувати важливі питання стосовно життя їх спільних дітей.
За таких обставин, доводи апеляційної скарги позивача у цій частині знайшли своє часткове підтвердження під час апеляційного розгляду.
Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) неодноразово вказував, що право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (пункти 29, 30 рішення ЄСПЛ від 09 грудня 1994 року у справі "Руїз Торіха проти Іспанії"). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (пункт 2 рішення ЄСПЛ від 27 вересня 2001 року у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії").
Також, Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
З урахуванням наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягають частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції підлягає зміні в частині визначення способу участі ОСОБА_3 у спілкування з донькою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та з сином ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та у їх вихованні наступним чином: кожні перший та третій тиждень місяця, з 8:00 суботи до 20:00 неділі, з можливістю ночівель обох дітей за місцем проживання батька, без присутності матері дітей, з подальшим їх поверненням до місця постійного проживання. В іншій частині рішення суду слід залишити без змін.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381, 383, 384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , від імені якої діє представник ОСОБА_2 – задовольнити частково.
Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 24 лютого 2025 року – змінити.
Визначити способи участі ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_2 ) у спілкування з донькою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та з сином ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та у їх вихованні наступним чином:
- кожні перший та третій тиждень місяця, з 8:00 суботи до 20:00 неділі, з можливістю ночівель обох дітей за місцем проживання батька, без присутності матері дітей, з подальшим їх поверненням до місця постійного проживання.
В іншій частині рішення суду залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанов складено: 11.02.2026 року.

Головуючий:        О.М. Таварткіладзе

Судді:         Л.М. Вадовська

Є.С. Сєвєрова