Справа № 161/23695/24 
Провадження № 2/161/2235/26 

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 квітня 2026 року м. Луцьк
Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі:
головуючого - судді Антіпової Т.А.
за участю секретаря судового засідання Семенової І.М.,
представника позивача – ОСОБА_1 ,
представника відповідача - Тростянчук Т.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в режимі відеоконференції (дистанційного судового провадження) в м. Луцьку цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики, 

В С Т А Н О В И В :
24.12.2024 року ОСОБА_2  звернувся до суду із вказаною позовною заявою, в якій просить стягнути з відповідача на користь позивача ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_1 ) 8 070 905.49 гривень, стягнути судові витрати зі сплати витрат на правничу допомогу 20 000,00 грн. та судового збору 15 140,00 грн.
В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що позивач, ОСОБА_2 , за угодою позики передав позичальнику, ОСОБА_3 у власність грошові кошти, а позичальником, на підтвердження отримання грошових коштів було надано розписки:
-Згідно Розписки від 16.02.2022 року ОСОБА_3 отримав від ОСОБА_2 кошти в сумі 809 000,00 грн. та зобов`язувався їх повернути до 16 серпня 2022 року;
-Згідно Розписки від 04.03.2022 року ОСОБА_3 отримав від ОСОБА_2 кошти в сумі 67 900,00 грн. та зобов`язувався їх повернути до 16 серпня 2022 року;
-Згідно Розписки від 14.03.2022 року ОСОБА_3 отримав від ОСОБА_2 кошти в сумі 1 019 830,00 грн. та зобов`язувався їх повернути до 16 серпня 2022 року;
-Згідно Розписки від 06.04.2022 року ОСОБА_3 отримав від ОСОБА_2 кошти в сумі 2 385 600,00 грн. та зобов`язувався їх повернути до 16 серпня 2022 року;
-Згідно Розписки від 21.04.2022 року ОСОБА_3 отримав від ОСОБА_2 кошти в сумі 402 500,00 грн. та зобов`язувався їх повернути до 16 серпня 2022 року;
-Згідно Розписки від 03.05.2022 року ОСОБА_3 отримав від ОСОБА_2 кошти в сумі 108 000,00 грн. та зобов`язувався їх повернути до 16 серпня 2022 року
Всього, згідно вищезазначених розписок ОСОБА_3 отримав від ОСОБА_2 кошти в сумі 4 792 830,00 грн.
Відповідно до умов вказаних боргових розписок, відповідач зобов`язувався повернути отримані в борг суми до 16.08.2022 року.
Після визначено дати позивач постійно в усній формі звертався до відповідача та вимагав повернення боргу, проте відповідач не виконав взяті на себе зобов`язання та до теперішнього часу борг не повернув.
Зазначає про те, що усі розписки, заборгованість за якими є предметом даного позову, містять власноручне письмове підтвердження відповідача про факт отримання коштів, позичених за такими розписками. Отже, враховуючи вищевикладене, між позивачем і відповідачем було укладено 6 договорів позики: від 16.02.2022 року на суму 809 000,00 грн.; від 04.03.2022 року на суму 67 900,00 грн.; від 14.03.2022 року на суму 1 019 830,00 грн.; від 06.04.2022 року на суму 2 385 600,00 грн.; від 21.04.2022 року на суму 402 500,00 грн.; від 03.05.2022 року на суму 108 000,00 грн. 
Отже, оскільки в строк, визначений борговими розписками, грошові кошти, отримані відповідачем в борг, повернуті не були, тому позивач, відповідно до положень ст. 1049 ЦК України, змушений звертатися до суду з даним позовом. 
Посилається на те, що, оскільки при написанні даних розписок, сторонами не було визначено розмір процентів за ними, отже, такі проценти обчислюються у розмірі облікової ставки НБУ.
Окрім цього, з посиланням на положення ч. 1 ст. 623, та ч. 2 ст. 625 ЦК України позивач визначив загальну суму заборгованість за даними договорами позики, в наступному розмірі:
-За розпискою від 16.02.2022 року на суму 809 000,00 грн. заборгованість становить: 
809 000,00 грн. – основна сума боргу;
149 567,34 грн. – інфляційне збільшення;
53 671,05 грн. – 3% річних від простроченої суми боргу; 
350 080,40 грн. – відсотки за користування грошовими коштами;
Загальна сума 1 362 318,79 грн. 
-За розпискою від 04.03.2022 року на суму 679 000,00 грн. заборгованість становить: 
67 900,00 грн. – основна сума боргу;
12 553,30 грн. – інфляційне збільшення;
4 504,65 грн. – 3% річних від простроченої суми боргу; 
29 382,51 грн. – відсотки за користування грошовими коштами;
Загальна сума 114 340,46 грн. 
-За розпискою від 14.03.2022 року на суму 1 019 830,00 грн. заборгованість становить: 
1 019 830 грн. – основна сума боргу;
188 545,44 грн. – інфляційне збільшення;
67658,04 грн. – 3% річних від простроченої суми боргу; 
441 313,31 грн. – відсотки за користування грошовими коштами;
Загальна сума 1 717 346,79 грн. 
-За розпискою від 06.04.2022 року на суму 2 385 600,00 грн. заборгованість становить: 
2 385 600,00 грн. – основна сума боргу;
441 048,31 грн. – інфляційне збільшення;
158 266,59 грн. – 3% річних від простроченої суми боргу; 
1 032 326,06 грн. – відсотки за користування грошовими коштами;
Загальна сума 4 017 240,96 грн. 
-За розпискою від 21.04.2022 року на суму 402 500,00 грн. заборгованість становить: 
402 500,00 грн. – основна сума боргу;
74 413,91 грн. – інфляційне збільшення;
26 702,84 грн. – 3% річних від простроченої суми боргу; 
174 174,71 грн. – відсотки за користування грошовими коштами;
Загальна сума 677 791,46 грн. 
-За розпискою від 03.05.2022 року на суму 108 000,00 грн. заборгованість становить: 
108 000,00 грн. – основна сума боргу;
19 966,96 грн. – інфляційне збільшення;
7 164,99 грн. – 3% річних від простроченої суми боргу; 
46 735,08 грн. – відсотки за користування грошовими коштами;
Загальна сума 181 867,03 грн. 
Отже, загальна сума заборгованості за розписками становить 8 070 905,49 грн.
Враховуючи, що оригінали розписок знаходяться у позивача, отже, заборгованість відповідача перед позивачем не погашена, позивач просив суд позовні вимоги задовольнити в повному обсязі та стягнути з відповідача на його користь 8 070 905.49 гривень, стягнути судові витрати зі сплати витрат на правничу допомогу в розмірі 20 000,00 грн. та судового збору в розмірі 15 140,00 грн. 
Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 26.12.2024 року позовну заяву було залишено без руху (а.с.32). 
30.12.2024 року позивачем виконано вимоги ухвали суду та усунені недоліки заяви (а.с. 34-48).
Відповідно до ухвали Луцького міськрайонного суду Волинської області від 02 січня 2025 року відкрито провадження у даній справі та призначено її до судового розгляду в порядку загального позовного провадження (а.с.49).
08 квітня 2025 року представник ОСОБА_3 - адвокат Тростянчук Тетяна Віталіївна, звернулась до суду з зустрічною позовною заявою про визнання договорів позики грошових коштів недійсними, відповідно до положень ст. 193 ЦПК України (а.с.78-81).
Окрім цього, 08 квітня 2025 року представник ОСОБА_3 - адвокат Тростянчук Тетяна Віталіївна подала до суду відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач не визнає вказаний позов, з підстав викладених у відзиві. Зазначає, що фактичні обставини справи не відповідають дійсним, а вимоги відповідача щодо стягнення з відповідача 8 070 905.49 гривень є безпідставними. Так, зазначає про те, що між сторонами фактично були укладені договори позики, предметом яких була зернобобова культура – соя.
Так, посилається на те, що ОСОБА_2 є директором ТОВ «СОЯ ТЕК» , а також здійснює управління та має корпоративні права щодо інших суб`єктів господарювання. Відповідно, між ОСОБА_3 , та ОСОБА_2 неодноразово укладались господарські договори, за умовах яких ОСОБА_2 передавав ОСОБА_3 зернобобову культуру – сою.
Так, 16.02.2022 року, 04.03.2022 року, 14.03.2022 року, 06.04.2022 року, 21.04.2022 року, та 03.05.2022 року між ОСОБА_3 , та ОСОБА_2 були укладені договори позики зернобобової культури – сої в кількості 300 тон, які ОСОБА_3 зобов`язувався повернути 16 серпня 2022 року. Такі умови позики були погоджені сторонами і саме сою мав повернути ОСОБА_3 .. З них 100 тон було повернуто ОСОБА_3 в обумовлений строк. За таких умов, коли предметом договорів позики була соя, поверненню підлягають саме така ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. У зв`язку з наведеним, ОСОБА_3 , заперечує факт отримання грошових коштів та укладання боргових розписок від 16.02.2022 року, 04.03.2022 року, 14.03.2022 року, 06.04.2022 року, 21.04.2022 року, та 03.05.2022 року про отримання ним грошових коштів від ОСОБА_2 в загальній сумі 4 792 830,00 грн. із зобов`язанням повернути кошти до 16.08.2022 року.
Окрім цього, заперечує нарахування позивачем сум інфляційних втрат та 3% річних, відповідно до положень ст. ст. 625, 1048 ЦК України з огляду на неврахування позивачем заборони нарахування штрафних санкцій, інфляційних втрат та 3% річних на період дії в Україні воєнного стану.
Також, посилається на невірне нарахування позивачем відсотків на рівні облікової ставки НБУ.
Так, зазначає про те, що згідно наданих розписок період кредитування був визначений:
1)16.02.2022 до 16.08.2022 року на суму 809 000,00 грн. на 185 дні;
2)04.03.2022 до 16.08.2022 року на суму 679 000,00 грн. на 166 днів;
3)14.03.2022 до 16.08.2022 року на суму 1 019 830,00 грн. на 156 днів;
4)06.04.2022 до 16.08.2022 року на суму 2 385 600,00 грн. на 133 дні;
5)21.04.2022 до 16.08.2022 року на суму 402 500,00 грн. на 118 днів;
6)03.05.2022 до 16.08.2022 року на суму 108 000,00 грн. на 106 днів.
Ставка НБУ в період до 03.06.2022 року становила 10,00 з 03.06.2022 року до 16.08.2022 року 25,00 грн.
Отже, позивачем не вірно була розраховано період нарахування відсотків та відповідно і сума є неправильною.
Просила суд у задоволенні позовних вимог позивача до ОСОБА_3 про стягнення боргу в сумі 8 070 905.49 гривень за борговими розписками відмовити (а.с.82-87).
Цього ж дня, 08.04.2025 року, на адресу суду від представника ОСОБА_3 - адвоката Тростянчук Тетяни Віталіївни надійшло клопотання про призначення судової почеркознавчої експертизи (а.с.88).
Також, 08.04.2025 року на адресу суду від представника ОСОБА_3 - адвоката Тростянчук Тетяни Віталіївни надійшла заява про виклик та допит судом свідка (а.с.89).
21.04.2025 року від представника позивача надійшла відповідь на відзив, відповідно до якої заперечення ОСОБА_3 факту отримання грошових коштів та підписання розписок сторона позивача вважає безпідставним, оскільки позивач має письмові докази – розписки з підписами відповідача. Відповідно до практики Верховного Суду, такі розписки мають презумпцію достовірності, яка не спростовується одними лише запереченнями сторони, відповідач не надав жодних доказів на спростування змісту розписок. Окрім цього, заперечує посилання сторони відповідача про те, що предметом договорів була соя, оскільки жодна з розписок не містить згадки про сою або будь-які інші речі, визначені родовими ознаками та відповідачем не надано жодного доказу на підтвердження того, що між сторонами було укладено господарські договори щодо зернобобової культури – сої. Також вважає такими, що не заслуговують на увагу посилання відповідача про те, що відповідач не отримував грошові кошти, оскільки наявність у позивача оригіналів боргових розписок, відповідно до усталеної практики Верховного Суду є доказом не тільки факту укладання договору, але і факту передачі грошової суми позичальнику (а.с.96-98).
21.04.2026 року від представника позивача надійшло заперечення на клопотання про призначення експертизи (а.с.103).
21.04.2026 року від представника позивача надійшло заперечення на клопотання про виклик свідків (а.с.108).
21.04.2026 року від представника позивача надійшло заперечення на зустрічну позовну заяву (а.с.113-115).
Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 14.05.2025 року зустрічну позовну заяву було залишено без руху (а.с.126-127). 
28.05.2025 року позивачем за зустрічною позовною заявою виконано вимоги ухвали суду та усунені недоліки зустрічної заяви (а.с. 134-135).
Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 02 червня 2025 року прийнято зустрічний позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання договорів позики недійсними, об`єднано його в одне провадження із первісним позовом  ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики (а.с.139).
Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 27 серпня 2025 року призначено у цивільній справі № 161/23695/24 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики, та за зустрічною позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання договорів позики грошових коштів недійсними, судову почеркознавчу експертизу, проведення якої доручено експертам Волинського наукового- дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України (місто Луцьк, вул. Винниченка, 43) (а.с.162-164).
02 жовтня 2025 року на адресу Луцького міськрайонного суду Волинської області надійшло клопотання судового експерта Волинського наукового-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України І.М. Гоменюка про надання досліджуваних розписок від 16 лютого 2022 року, 04 березня 2022 року, 14 березня 2022 року, 06 квітня 2022 року, 21 квітня 2022 року та ОЗ травня 2022 року - в оригіналі та зразків підпису ОСОБА_3 (а.с.170).
Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 06 жовтня 2025 року поновлено підготовче провадження у вказаній справі, та зобов`язано позивача за первісним позовом та відповідача за зустрічною позовною заявою – ОСОБА_2 надати суду оригінали розписок від 16 лютого 2022 року, від 04 березня 2022 року, від 14 березня 2022 року, від 06 квітня 2022 року, від 21 квітня 2022 року та від 03 травня 2022 року (а.с.172).
16.10.2025 року на адресу суду позивачем надано документи, які були витребувані судом, а саме: оригінали розписок (а.с.184-186).
12.11.2025 року у підготовчому засіданні було відібрано зразки підпису відповідача (а.с.204-205).
Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 18 листопада 2025 року направлено матеріали цивільної справи № 161/23695/24 в розпорядження експертів для продовження проведення судово-почеркознавчої експертизи, призначеної на підставі ухвали Луцького міськрайонного суду Волинської області від 27.08.2025 року експертам Волинського наукового-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України. Провадження у справі зупинено (а.с.207).
05 січня 2026 року на адресу суду надійшло повідомлення заступника директора Волинського наукового-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України Геннадія Саржана про неможливість проведення судової почеркознавчої експертизи від 31.12.2025 року з посиланням на вимоги ч. 6 ст. 15 Закону України «Про судову експертизу», відповідно до якої виконання експертизи проводиться за рахунок замовника. Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 27.08.2025 визначено, що оплату за проведення експертизи покласти на відповідача ОСОБА_3 . Станом на 31.12.2025 документи, що підтверджують сплату вартості проведення судової експертизи, до Волинського НДЕКЦ МВС не надходили. (а.с. 220-223).
Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 12 січня 2026 року поновлено підготовче провадження у справі за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики, та за зустрічною позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання договорів позики грошових коштів недійсними (а.с.224).
03.02.2026 року представник ОСОБА_3 - адвокат Тростянчук Т.В. подала до суду заяву про залишення зустрічної позовної заяви ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання договорів позики недійсними без розгляду, відповідно до вимог п. 5 ч. 1 ст. 257 ЦПК України (а.с.229).
Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 26 лютого 2026 року зустрічний позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання договорів позики недійсними - залишено без розгляду (а.с. 248).
Відповідно до ухвали Луцького міськрайонного суду Волинської області від 26.02.2026 року закрито підготовче провадження та призначено справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики до судового розгляду по суті. Залишено без розгляду клопотання представника відповідача – ОСОБА_4 про виклик свідка (а.с. 246-247).
31.03.2026 року представником відповідача – адвокатом Тростянчук Т.В. подано до суду клопотання про долучення до матеріалів справи розрахунку сторони відповідача відсотків за користування кредитними коштами (а.с. 253-254).
В судовому засіданні представник позивача надав пояснення, аналогічні за змістом, викладеному в позовній заяві. Просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, покликаючись на те, що оригінали розписок про надання ОСОБА_3 від ОСОБА_2 позики у вигляді грошових коштів в загальному розмірі 4 792 830,00 грн. повністю підтверджує як факт отримання відповідачем зазначених коштів, так і факт не повернення суми заборгованості станом на день подання позовної заяви до суду. Окрім цього, просить суд також стягнути інфляційне збільшення, 3 % річних від простроченої суми та відсотки за користування грошовими коштами станом на день звернення із даним позовом до суду, що в загальному розмірі складає суму, яка підлягає стягненню з відповідача в розмірі 8 070 905,49 грн. Щодо стягнення сум судових витрат за надання правничої допомоги представник позивача зазначив, що докази понесення таких судових витрат будуть надані суду після ухвалення судового рішення. 
Представник відповідача просила відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву, наполягала на тому, що відповідачем не було отримано від позивача ніяких грошових коштів в позику, а також те, що жодних розписок ОСОБА_3 не підписував, хоча і жодних доказів на підтвердження цього сторона відповідача надати не може. Разом з тим, заявляючи про невизнання позовних вимог, надали власний розрахунок суми заборгованості за розписками, зокрема, зазначають про те, що позивачем безпідставно нараховано відповідачу 3% річних та інфляційне збільшення, оскільки відповідно до п.18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцяти денний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Окрім цього, заперечувала розрахунок позивача відсотків за користування грошовими коштами по день звернення з даним позовом до суду, оскільки в розписках чітко визначено строк дії договору позики – до 16.08.2022 року, отже, відсотки за користування грошовими коштами повинні бути розраховані по день повернення позики – по 16.08.2022 року, про що відповідачем подано відповідний розрахунок.
Отже, просила врахувати надані пояснення і заперечення, та відмовити в задоволенні позовних вимог. 
Заслухавши пояснення представника позивача та представника відповідача, перевіривши матеріали справи, оцінивши та дослідивши в сукупності докази у справі, суд приходить до наступних висновків.
Судом встановлені наступні обставини у справі та відповідні їм правовідносини.
ОСОБА_2 , відповідно до договору позики передав позичальнику, ОСОБА_3 у власність грошові кошти, а позичальником, на підтвердження отримання грошових коштів було надано розписки:
- Згідно Розписки від 16.02.2022 року ОСОБА_3 отримав від ОСОБА_2 кошти в сумі 809 000,00 грн. та зобов`язувався їх повернути до 16 серпня 2022 року (а.с. 28);
- Згідно Розписки від 04.03.2022 року ОСОБА_3 отримав від ОСОБА_2 кошти в сумі 67 900,00 грн. та зобов`язувався їх повернути до 16 серпня 2022 року (а.с. 25);
- Згідно Розписки від 14.03.2022 року ОСОБА_3 отримав від ОСОБА_2 кошти в сумі 1 019 830,00 грн. та зобов`язувався їх повернути до 16 серпня 2022 року (а.с. 27);
- Згідно Розписки від 06.04.2022 року ОСОБА_3 отримав від ОСОБА_2 кошти в сумі 2 385 600,00 грн. та зобов`язувався їх повернути до 16 серпня 2022 року (а.с. 26);
- Згідно Розписки від 21.04.2022 року ОСОБА_3 отримав від ОСОБА_2 кошти в сумі 402 500,00 грн. та зобов`язувався їх повернути до 16 серпня 2022 року (а.с. 29);
- Згідно Розписки від 03.05.2022 року ОСОБА_3 отримав від ОСОБА_2 кошти в сумі 108 000,00 грн. та зобов`язувався їх повернути до 16 серпня 2022 року (а.с. 24).
Всього, згідно вищезазначених розписок ОСОБА_3 отримав від ОСОБА_2 кошти в сумі 4 792 830,00 грн. (а.с. 24-29).
Як вбачається з умов вказаних боргових розписок, відповідач зобов`язувався повернути отримані в борг суми за всіма розписками до 16.08.2022 року (а.с. 24-29).
Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).
Статтею 12 та частиною 1статті 81 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.
Частиною 1 статті 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є:
1)договори та інші правочини;
2)створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності;
3)завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі;
4)інші юридичні факти.
Виходячи з положень ч. ч. 1, 3 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі, якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами.
Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно з ч. 1 ст. 527 ЦК України, боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання.
Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.
Згідно з ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до закону, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у певних випадках.
Статтями 15 та 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України за договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.
Згідно із ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Отже, письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.
Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво-чи багатосторонніми (договори).
Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. 
За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми.
Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти їх справжню правову природу, незалежно від найменування документа, незважаючи на найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.
Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. 
Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема договори та інші правочини.
Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.
За загальним правилом зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом (ч. 1 та 2 ст. 598 ЦК України).
Згідно зі ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Статтею 545 ЦК України визначено, що прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора.
Якщо наявний факт існування розписки, у якій позичальник чітко зазначає отримання коштів, скріплює її своїм підписом, це свідчить про реальний характер договору позики. У назві боргової розписки не обов`язково зазначати слово «позика», адже ключовим є зміст цього документа. Отже, письмове застереження, яке складено окремо чи міститься в тексті договору, про завершену дію щодо передання коштів позичальнику не тільки засвідчує факт такого передання, а і є моментом виникнення зобов`язання за реальним договором позики. Розписка є підтвердженням укладення договору позики, якщо засвідчує факт отримання позики у борг і містить умови щодо її повернення.
Такий висновок щодо застосування норми права у подібних правовідносинах висловлений Верховним Судом у постановах від 05 вересня 2018 року у справі № 756/8630/14-ц, провадження № 61-8792св18, від 08 квітня, 2021 року у справі № 500/1755/17, провадження № 61-1899св20, від 22 вересня 2021 року у справі №761/29374/19 та від 16 лютого 2022 року у справі№ 520/19325/18.
Судом встановлено, що ОСОБА_3 отримав в борг від ОСОБА_2 за 6-ма розписками грошові кошти на загальну суму 4 792 803,00 грн., зобов`язався повернути вказані кошти до 16 серпня 2022 року (а.с.24-29).
Пред`являючи даний позов, представник позивача зазначив, що у визначений розписками строк відповідач борг не повернув, що зумовлює необхідність захисту порушених прав позивача.
Доказів відсутності заборгованості (повернення позики) відповідач не подав, про що свідчать оригінали розписок від 16.02.2022 року, 04.03.2022 року, 14.03.2022 року, 06.04.2022 року, 21.04.2022 року та від 03.05.2022 року, які були досліджені судом під час судового розгляду справи.
Окрім цього, суд звертає увагу на те, що відповідач заперечує факт отримання ним грошових коштів за договорами позики, та заперечує факт підписання особисто будь-яких розписок. Проте, жодних доказів на підтвердження цьому суду надано не було.
Також, звертає увагу на те, що судом було задоволено клопотання представника відповідача ОСОБА_3 – ОСОБА_4 про призначення судової почеркознавчої експертизи, оплату за проведення якої гарантував відповідач. Проте, 05 січня 2026 року на адресу суду надійшло повідомлення заступника директора Волинського наукового-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України Геннадія Саржана про неможливість проведення судової почеркознавчої експертизи від 31.12.2025 року саме з підстав не здійснення оплати експертизи відповідачем ОСОБА_3 . 
Відповідно до положень ст. 109 ЦПК України у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні.
Враховуючи викладене, не проведення судової почеркознавчої експертизи саме з вини відповідача ОСОБА_3 , суд визнає доведеним факт того, що відповідачем було підписано розписки від 16.02.2022 року, 04.03.2022 року, 14.03.2022 року, 06.04.2022 року, 21.04.2022 року та від 03.05.2022 року та, відповідно, отримано за ними грошові кошти в загальному розмірі 4 792 830,00 грн. та відхиляє вищевикладені заперечення відповідача як безпідставні і не доведені жодними належними та достовірними доказами.
З огляду на викладене, суд вважає позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача суми заборгованості за розписками від 16.02.2022 року, 04.03.2022 року, 14.03.2022 року, 06.04.2022 року, 21.04.2022 року та від 03.05.2022 року в загальному розмірі 4 792 830,00 грн. такими, що підлягають до задоволення.
Щодо позовних вимог ОСОБА_2 про стягнення з ОСОБА_3 відсотків за користування коштами, розрахованими станом на 31.10.2024 року в загальному розмірі 2 074 012,07 грн., суд зазначає наступне.
Як вбачається з розрахунку позивача, розмір нарахованої заборгованості відповідача за процентами за користування грошовими коштами за договорами позики, що підтверджені розписками від 16.02.2022 року, 04.03.2022 року, 14.03.2022 року, 06.04.2022 року, 21.04.2022 року та від 03.05.2022 року, становить 2 074 012,07 грн., яка розрахована за період з 16.08.2022 року по 31.10.2024 рік.
Проте, суд не погоджується з таким розрахунком позивача, з огляду на наступне.
Згідно з правовим висновком, викладеним в п. 91 Постанови Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі №444/9519/12, після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
За обставинами справи, погодженим строком кредитування, відповідно до умов розписок від 16.02.2022 року, 04.03.2022 року, 14.03.2022 року, 06.04.2022 року, 21.04.2022 року та від 03.05.2022 року, є строк – 16.08.2022 року. Обставини продовження чи пролонгації строку позики (кредитування) позивачем не обґрунтовувалися (ч. 1 ст. 81 ЦПК України) та судом не встановлені.
Відтак, суд вважає, що позивач вправі нараховувати проценти за користування позикою лише за період погодженого строку позики (кредитування), тобто до 16.08.2022 року.
Отже, за розрахунком суду, сума процентів за користування позикою, становить:
За розпискою від 16.02.2022 року на суму 809 000,00 грн. (строк користування 182 дні; ставка НБУ в період до 03.06.2022 року становила 10,00 грн.; з 03.06.2022 року до 16.08.2022 року – 25,00 грн.):
809 000,00 х 10 / 365 х 107 / 100 = 23716,00 грн.;
809 000,00 х 25 / 365 х 75 / 100 = 41559,00 грн. 
За розпискою від 04.03.2022 року на суму 67 900,00 грн. (строк користування 166 днів; ставка НБУ в період до 03.06.2022 року становила 10,00 грн.; з 03.06.2022 року до 16.08.2022 року – 25,00 грн.):
67 900,00 х 10 / 365 х 91 / 100 = 1 693,00 грн.;
67 900,00 х 25 / 365 х 75 / 100 = 3 488,00 грн. 
За розпискою від 14.03.2022 року на суму 1 019 830,00 грн. (строк користування 156 днів; ставка НБУ в період до 03.06.2022 року становила 10,00 грн.; з 03.06.2022 року до 16.08.2022 року – 25,00 грн.):
1 019 830,00 х 10 / 365 х 81 / 100 = 22 632,00 грн.;
1 019 830,00 х 25 / 365 х 75 / 100 = 52 388,00 грн. 
За розпискою від 06.04.2022 року на суму 2 385 600,00 грн. (строк користування 133 дні; ставка НБУ в період до 03.06.2022 року становила 10,00 грн.; з 03.06.2022 року до 16.08.2022 року – 25,00 грн.):
2 385 600,00 х 10 / 365 х 58 / 100 = 37 908,00 грн.;
2 385 600,00 х 25 / 365 х 75 / 100 = 122 547,00 грн. 
За розпискою від 21.04.2022 року на суму 402 500,00 грн. (строк користування 118 днів; ставка НБУ в період до 03.06.2022 року становила 10,00 грн.; з 03.06.2022 року до 16.08.2022 року – 25,00 грн.):
402 500,00 х 10 / 365 х 43 / 100 = 4 742,00 грн.;
402 500,00 х 25 / 365 х 75 / 100 = 20 676,00 грн. 
За розпискою від 03.05.2022 року на суму 108 000,00 грн. (строк користування 106 днів; ставка НБУ в період до 03.06.2022 року становила 10,00 грн.; з 03.06.2022 року до 16.08.2022 року – 25,00 грн.):
108 000,00 х 10 / 365 х 31 / 100 = 918,00 грн.;
108 000,00 х 25 / 365 х 75 / 100 = 5 548,00 грн. 
Отже, загальна сума процентів за користування позикою, становить 337 815,00 грн.
Що стосується позовних вимог про стягнення з відповідача нарахованих сум інфляційного збільшення та 3% річних, на підставі ст. 625 ЦК України, суд дійшов наступного висновку.
Відповідно до п.18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцяти денний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Так, ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Частиною 2 ст. 625 ЦК України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Проте, згідно із Законом України від 15 березня 2022 року № 2120-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» (далі - Закон № 2120-ІХ), що набрав чинності 17 березня 2022 року, Прикінцеві та перехідні положення ЦК України доповнено пунктом 18, за змістом якого в період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та в тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установлено, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Отже, Закон № 2120-ІХ виключив можливість нарахування сум за статтею 625 ЦК України з 24 лютого 2022 року.
Оскільки позивачем нараховані інфляційне збільшення та 3% річних на підставі ст. 625 ЦК України за заборгованістю за 6-ма розписками у загальному розмірі 1 204 063,42 грн. (886 095,26 – інфляційне збільшення + 317 968,16 грн. – 3% річних) в період дії на території України воєнного стану, відповідач звільняється від обов`язку їх сплатити, а тому у задоволенні позовних вимог в цій частині необхідно відмовити. 
Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3 підлягають частковому задоволенню на загальну суму 5 130 645,00 грн., з яких основна сума боргу за розписками від 16.02.2022 року, 04.03.2022 року, 14.03.2022 року, 06.04.2022 року, 21.04.2022 року та від 03.05.2022 року, становить 4 792 830,00 грн., сума заборгованості за відсотками за користування грошовими коштами – 337 815,00 грн..
Щодо стягнення з відповідач на користь позивача сум сплаченого судового збору. 
Згідно ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі у разі задоволення позову покладаються на відповідача.
Відповідно ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення судовий збір у розмірі 9 624,44 гривень (5 130 645,00 гривень х 15 140,00 гривень/ 8 070 905,49 гривень) пропорційно розміру задоволених вимог.
На підставі ст.ст. 509, 526, 527, 530, 1048, 1050, 1054 ЦК України, керуючись ст.ст. 10, 12, 13, 77-81, 141, 247, 259, 263-268, 280, 352, 354 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ :
Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики, - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 заборгованості у загальному розмірі 5 130 645 (п`ять мільйонів сто тридцять тисяч шістсот сорок п`ять) гривень 00 копійок.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 9 624 (дев`ять тисяч шістсот двадцять чотири) гривні 44 копійки.
В іншій частині позовних вимог - відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржено до Волинського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач:ОСОБА_2 , адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_3 , адреса: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 

Суддя Луцького міськрайонного суду
Волинської області Т.А. Антіпова