П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 квітня 2026 року 
м. Рівне

Справа № 562/3407/25
Провадження № 22-ц/4815/658/26

Рівненський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача – Шимківа С.С.,
суддів: – Ковальчук Н.М., Хилевича С.В.,

учасники справи: 
позивач – ОСОБА_1 ,
відповідач – ОСОБА_2 ,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу   ОСОБА_2 , яка подана його представником – адвокатом Ярмольчуком Віталієм Сергійовичем на рішення Здолбунівського районного суду Рівненської області від 22 грудня 2025 року (ухвалене у складі судді Чорного І.А.) у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів, -

в с т а н о в и в :

У жовтні 2025 року  ОСОБА_1 звернулася до Здолбунівського районного суду Рівненської області з позовом до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів.
Позов обґрунтовувала тим, що з 16 вересня 2006 року вона з відповідачем перебувала у шлюбі, від якого у них народилося двоє дітей: син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та дочка ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . 
Рішенням Здолбунівського районного суду Рівненської області від 09 липня 2020 року у справі 562/1132/20 шлюб між позивачкою та відповідачем було розірвано.
Судовим наказом Здолбунівського районного суду Рівненської області від 19 січня 2023 року в справі 562/114/23 стягнуто з ОСОБА_2 на її користь аліменти на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи стягнення з 11 січня 2023 року і до досягнення дітьми повноліття. 
Після досягнення сином ОСОБА_5 повноліття, відповідач сплачує аліменти на утримання лише дочки ОСОБА_6 у розмірі 1/6 частки з усіх видів доходу. Водночас, дочка продовжує перебувати на її утриманні, є неповнолітньою дитиною та потребує матеріального забезпечення, а стягнення аліментів на її утримання в розмірі 1/6 частини з усіх видів доходу відповідача для забезпечення базових потреб дитини є недостатній та не покриває усіх витрат, які вона несе у зв`язку з утриманням та лікуванням дочки, тому виникає необхідність у перегляді і збільшенні розміру аліментів. 
Відповідач має постійне місце роботи, проходить військову службу в ЗСУ та окрім аліментів на їх доньку ніяких інших стягнень з нього не проводиться.
Інших дітей та непрацездатних осіб на утриманні у відповідача немає, а тому його матеріальне становище дозволяє сплачувати кошти на утримання неповнолітньої дитини у розмірі 1/4 частини зі всіх видів доходів щомісячно.
Просила суд збільшити розмір аліментів, які стягуються з ОСОБА_2 за судовим наказом аліментів на утримання доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 з 1/6 до 1/4 частки від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, до досягнення дитиною повноліття.
Рішенням Здолбунівського районного суду Рівненської області від 22 грудня 2025 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів задоволено.
Змінено розмір аліментів, які стягуються з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , згідно судового наказу, виданого Здолбунівським районним судом Рівненської області від 19 січня 2023 року в справі №562/114/23, збільшивши їх розмір з 1/6 до 1/4 частки від усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше 10 прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в сумі 1211 грн. 20 коп. (отримувач коштів: ГУК у м.Києві 22030106, код банку отримувача 899998, код ЄДРПОУ: 37993783, рахунок отримувача: UA908999980313111256000026001, банк отримувача: Казначейство України (ЕАП) (код класифікації доходів бюджету : 22030106).
Рішення у частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць допущено до негайного виконання.
Рішення суду мотивовано тим, що на час розгляду справи встановлено зміну матеріального стану відповідача ОСОБА_2 у зв`язку з досягненням старшим сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , повноліття та припиненням сплати аліментів на його утримання. Після виданого Здолбунівським районним судом Рівненської області судового наказу, з віком дитини збільшилися її потреби, враховуючи інфляційні процеси в державі, розмір аліментів який стягується є замалим, його слід збільшити.
Не погоджуючись із рішенням суду,  ОСОБА_2 , через представника – адвоката Ярмольчука Віталія Сергійовича, оскаржив його в апеляційному порядку.
У поданій апеляційній скарзі зазначає, що всупереч ст.ст. 12, 81 ЦПК України позивачем не надано, а судом не здобуто жодного доказу, який би підтверджував наявність підстав передбачених ст. 192 СК України для збільшення розміру аліментів, стягнутих з нього рішенням суду (зокрема, що із моменту постановлення судового рішення суттєво покращився його матеріальний стан) шляхом зміни способу їхнього стягнення.
Позивач не наводить доказів щодо розміру її витрат на дитину, не обґрунтовує, який розмір витрат є необхідним на сьогодні.
Вказує, що приймає участь в утриманні дитини, аліменти сплачує в повному обсязі, заборгованості не має, розмір аліментів становлять щомісячно понад 10 000 грн.
Просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове – про відмову у задоволенні позову.
25 лютого 2026 року ОСОБА_1 подано відзив на апеляційну скаргу, в якому покликається на законність рішення суду.
Вказує, що, як зазначено нею у позовній заяві, донька часто хворіє, має серйозне захворювання за діагнозом хронічний пієлонефрит, необструктивний, латентний перебіг з частими епізодами загострення, внаслідок чого вона перебуває на диспансерному обліку у лікаря нефролога. З даної причини дитина потребує систематичної медичної допомоги, отримання консультацій, обстеження та лікування. Тільки один курс такого лікування коштує близько 3 000 гривень на місяць. Внаслідок наявного у неї захворювання донька потребує на постійній основі дієтичного харчування, щорічного санаторно-курортного лікування, на що також потрібні значні кошти. В середньому, лише на ці потреби дочки щомісячно витрачаються не менше 5 000 - 8000 гривень. Дані обставини підтверджуються доданим до позову консультативним висновку спеціаліста КП "РОДЛ" № 5981904 від 24.10.2025 та випискою з медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого ОСОБА_4 від 29.09.2025 р.
Додає, що донька ОСОБА_7 додатково відвідує заняття з англійської мови, вартістю 300 грн на тиждень та математики (вартість одного такого заняття коштує 300 гривень, в тиждень проходить два заняття). Також дитина займається в студії "Вертикаль", абонемент у якій коштує 1080 гривень в місяць. Загальна вартість вищевказаних додаткових занять становить 4 680 грн в місяць.
Крім вищенаведених витрат, пов`язаних зі станом здоров`я дитини та її розвитком, що у сукупності складає більше 12 000 гривень на місяць, необхідні також і кошти для придбання предметів для навчання, одягу, взуття та засобів особистої гігієни.
Просить про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду без змін. 
17 березня 2026 року представником ОСОБА_2 – адвокатом Ярмольчуком В.С. подано до апеляційного суду заяву про зупинення провадження у справі до припинення перебування ОСОБА_2 у складі ЗСУ.
Апеляційний суд не вбачає підстав для задоволення вищенаведеного клопотання, з огляду на наступне.
Кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру (пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).
Європейський суд з прав людини зауважив, що розумність тривалості провадження повинна оцінюватись з урахуванням обставин справи та таких критеріїв як складність справи, поведінка заявника та відповідних органів влади, а також важливості спору для заявника (FRYDLENDER v. FRANCE, № 30979/96, § 43, ЄСПЛ, від 20 червня 2000 року).
У постанові Верховного Суду України 07 жовтня 2015 року у справі № 6-1367цс15 зазначено, що "зупинення провадження у справі - це тимчасове припинення судом вчинення процесуальних дій під час судового розгляду із визначених у законі об`єктивних підстав, які перешкоджають подальшому розгляду справи і щодо яких неможливо передбачити їх усунення. Межі зупинення провадження у справі не повинні призводити до зменшення розумного строку розгляду справи".
У постанові Верховного Суду України від 01 лютого 2017 року в справі № 6-1957цс16 зазначено, що "межі зупинення провадження у справі не повинні призводити до зменшення розумного строку розгляду справи. Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та11 до Конвенції", визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Розумність тривалості судового розгляду має визначатися з огляду на обставини справи та наступні критерії: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів, а також важливість предмета позову для заявника у справі».
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 29 березня 2023 року у справі № 756/3462/20 (провадження № 61-7918св22) зазначено, що: "відповідно до пункту 2 частини першої статті 251 ЦПК України суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції. Згідно зі статтею 1 Закону України "Про Збройні Сили України" Збройні Сили України - це військове формування, на яке відповідно до Конституції України покладаються оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності. Порядок проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України та вирішення питань, пов`язаних з проходженням такої служби під час виконання громадянами військового обов`язку в запасі, врегульовано Положенням про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженим Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008 (у редакції, чинній на час винесення оскаржуваної ухвали) (далі - Положення). Відповідно до пункту 12 Положення встановлення, зміна або припинення правових відносин військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом та за призовом осіб офіцерського складу (зокрема, присвоєння та позбавлення військового звання, пониження та поновлення у військовому званні, призначення на посади та звільнення з посад, переміщення по службі, звільнення з військової служби, залишення на військовій службі понад граничний вік перебування на військовій службі, направлення за кордон, укладення та припинення (розірвання) контракту, продовження його строку, призупинення контракту та військової служби тощо) оформлюється письмовими наказами по особовому складу на підставі відповідних документів, перелік та форма яких встановлюються Міністерством оборони України. Результат аналізу пункту 12 Положення дає підстави зробити висновок про те, що встановлення відносин військовослужбовців, які проходять військову службу за призовом оформлюється письмовими наказами по особовому складу. Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з частинами першою та другою статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до частини першої статті 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. 
Матеріали справи не містять достовірних доказів на підтвердження того, що ОСОБА_3 перебуває у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції, оскільки він не надав наказ по особовому складу. Апеляційний суд, зупиняючи провадження у справі, виходив з довідки від 19 липня 2022 року № 1893 виданої військовим комісаром ІНФОРМАЦІЯ_4 полковником ОСОБА_11. Проте з листа начальника ІНФОРМАЦІЯ_5 полковника ОСОБА_12, листа начальника ІНФОРМАЦІЯ_5 полковника ОСОБА_12 та листа начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 полковника ОСОБА_10 від 04 серпня 2022 року вбачається, що довідка від 19 липня 2022 року № 1893 не видавалася. З огляду на викладене колегія суддів вважає, що апеляційний суд дійшов передчасного висновку про зупинення провадження у справі, а тому ухвала апеляційного суду підлягає скасуванню з передачею справи для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції".
В ухвалі Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 29 серпня 2022 року в справі № 461/5209/19 (провадження № 61-5782св22) вказано, що:
"22 серпня 2022 року позивач ОСОБА_4 звернувся до суду касаційної інстанції із клопотанням про зупинення провадження у справі № 461/3554/21 у зв`язку з тим, що він перебуває на військовій службі у військовій частині НОМЕР_1 , яка переведена на воєнний стан та виконує бойові завдання у зоні бойових дій, військовослужбовець не перебуває у зоні постійної дислокації, а знаходиться у зоні бойових дій. На підтвердження клопотання про зупинення провадження у справі позивач надав довідки із військової частини НОМЕР_1 від 08 серпня 2022 року № 2/762 та № 2/761. Пунктом 2 частини першої статті 251 ЦПК України встановлено, що суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції. 
Оскільки, позивачем надані докази його перебування у складі Збройних Сил України у військовій частині, яка переведена на воєнний стан та виконує бойові завдання у зоні бойових дій, колегія суддів вважає, що заява ОСОБА_4 про зупинення провадження у справі № 461/5209/19 є обґрунтованою та підлягає задоволенню, тому необхідно зупинити провадження у справі, що переглядається, до припинення перебування позивача у складі Збройних Сил України у військовій частині, яка переведена на воєнний стан".
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 09 листопада 2022 року у справі № 753/19628/17 (провадження № 61-9218св22) вказано, що:
"29 серпня 2022 року на адресу апеляційного суду надійшло клопотання ОСОБА_5 про зупинення провадження. Клопотання мотивоване тим, що з 13 травня 2022 року ОСОБА_5 перебуває на військовій службі у складі Збройних Сил України, на яку був призваний в зв`язку із введенням в Україні воєнного стану. У клопотанні ОСОБА_5 вказав, що з 25 лютого 2022 року він вступив до ІНФОРМАЦІЯ_7 при військовій частині НОМЕР_2 , поза штатом. 07 березня 2022 року ОСОБА_5 був зарахований до штату військової частини НОМЕР_2 на посаду командира відділення стрілецького взводу. Наказом командира військової частини НОМЕР_3 (по особовому складу) від 06 травня 2022 року № 12-РС був переведений у військову частину НОМЕР_4 на посаду командира першого стрілецького відділення першого стрілецького взводу сьомої стрілецької роти, де перебуває по цей час (а. с. 145);
на підтвердження проходження військової служби відповідач надав довідку форми 5 від 14 червня 2022 року та витяг з наказу командира військової частини НОМЕР_4 від 14 травня 2022 року № 53;
у довідці форми 5 від 14 червня 2022 року зазначено, що молодший сержант ОСОБА_5 перебуває на військовій службі в військовій частині НОМЕР_4 з 13 травня 2022 року (а. с. 147);
у витязі з наказу командира військової частини НОМЕР_4 від 14 травня 2022 року № 53 вказано, що молодшого сержанта ОСОБА_5 вважати таким, що з 14 травня 2022 року справ та посаду командира першого стрілецького відділення першого стрілецького взводу сьомої стрілецької роти прийняв та приступив до виконання службових обов`язків (а. с. 146);
апеляційний суд не врахував, що на підставі пункту 2 частини першої статті 251 ЦПК України суд зобов`язаний зупинити провадження у справі, якщо сторона або третя особа, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, перебуває у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан;
апеляційний суд не звернув уваги на те, що довідка форми 5 від 14 червня 2022 року та витяг з наказу командира військової частини НОМЕР_4 від 14 травня 2022 року № 53 не підтверджують наявності підстав для зупинення провадження у справі, які передбачені пунктом 2 частини першої статті 251 ЦПК України".
У справі, що переглядається в апеляційному порядку ОСОБА_2 , через представника – адвоката Ярмольчука В.С., звернувся до апеляційного суду з клопотанням про зупинення апеляційного провадження, мотивуючи це тим, що він мобілізований та перебуває на військовій службі у складі ЗСУ.
До клопотання про зупинення провадження ним додано копію довідки № 1488/438 від 11 березня 2026 року командира військової частини НОМЕР_1 полковника ОСОБА_8 про те, що ОСОБА_2 перебуває на військовій службі у військовій частині НОМЕР_1 .
Відповідачем не надано доказів безпосереднього виконання ним бойових завдань у зоні бойових дій, що унеможливлювало б його участь у розгляді справи судом.
Окрім того, справа за апеляційною скаргою  ОСОБА_2 апеляційним судом розглядається в порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами, без виклику учасників справи в судове засідання.
Відповідач ОСОБА_2 під час розгляду справи користується правовою допомогою адвоката Ярмольчука В.С., яким і було подано апеляційну скаргу та відповідне клопотання, отже відповідач не позбавлений можливості висловити свою позицію у справі.
За вищенаведених обставин, клопотання представника ОСОБА_2 – адвоката Ярмольчука В.С. про зупинення апеляційного провадження у справі є необґрунтованим та до задоволення не підлягає.
Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку про відмову у задоволенні апеляційної скарги, з огляду на наступне.
Судом встановлено, що сторони з 16 вересня 2006 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Здолбунівського районного суду Рівненської області від 09 липня 2020 року у справі 562/1132/20.
У шлюбі у сторін народилося двоє дітей: син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та дочка ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Судовим наказом Здолбунівського районного суду Рівненської області від 19 січня 2023 року в справі 562/114/23 з відповідача ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуто аліменти на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного вікута не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи стягнення з 11 січня 2023 року і до досягнення дітьми повноліття.
З огляду на досягнення сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , повноліття відповідач припинив сплачувати аліменти на його утримання.
Як вбачається з виписки з медичної карти від 29.09.2025 та консультаційного висновку спеціаліста №5981904 від 24.10.2023, ОСОБА_4 хворіє на хронічний тубулоінтерстиціальний нефрит, хронічний пієлонефрит, їй рекомендовано диспансерний нагляд нефролога, а також санаторно-курортне лікування (а.с. 19-20).
Відповідно до довідки про доходи, виданої відділом освіти Сватівської міської ради від 15.09.2025 №10 позивач працює (дистанційно) у комунальному закладі Сватівський ліцей № 6 Сватівської міської ради Луганської області вчителем англійської мови та її заробітна плата за шість місяців 2025 року складала 84585 грн. 89 коп.
Згідно інформації про виконавче провадження від 10.09.2025 року про виконавче провадження №70988461 боржник ОСОБА_2 отримує дохід у військовій частині НОМЕР_2 (а.с. 14).
Покликаючись на покращення майнового стану платника аліментів, у зв`язку з припиненням стягнення аліментів на сина ОСОБА_3 , який досяг повноліття, відповідачка вказувала на наявність достатніх підстав для збільшення розміру аліментів, які стягнуються з ОСОБА_2 на утримання доньки ОСОБА_4 з 1/6 до 1/4 частини його заробітку.
Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Згідно зі статтями 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття. 
Відповідно до положень статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Частиною другою статті 182 СК України встановлено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Конструкція "необхідний і достатній розмір аліментів" охоплює не лише фізичне утримання, а й забезпечення соціального та інтелектуального розвитку дитини, виходячи з рівня життя, який вона мала б за спільного проживання батьків.
Згідно з частиною першої статті 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом.
Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.
Якщо суд встановить, що матеріальне становище платника аліментів, дозволяє йому утримувати дитину, він може збільшити розмір аліментів (частку заробітку (доходу), яка буде стягуватися як аліменти на дитину), що підлягає стягненню з платника аліментів. Свідченням зміни матеріального становища платника аліментів є зміна доходів, витрат, активів тощо. Таким чином, особа, яка одержує аліменти - одержувач аліментів, може звернутися до суду з позовом про збільшення розміру аліментів на дитину, якщо погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я платника аліментів (постанова Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 жовтня 2022 року в справі № 759/22898/20 (провадження № 61-7913 св 22), постанова Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 травня 2023 року в справі № 372/3260/20 (провадження № 61-8523св22)).
Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків (частина друга статті 51 Конституції України) і закріплюється в сімейному законодавстві, зокрема статтею 180 СК України на батьків покладено обов`язок по утриманню дитини до досягнення нею повноліття.
Оцінивши наявні у матеріалах справи докази у їх сукупності, зокрема відсутність у відповідача інших утриманців крім доньки ОСОБА_4 , встановивши, що майновий стан відповідача ОСОБА_2 покращився, у зв`язку з припиненням стягнення з нього аліментів на утримання сина ОСОБА_9 , який досяг повноліття, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позову та збільшення розміру аліментів на доньку ОСОБА_4 з 1/6 до 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу) відповідача.
Також місцевим судом враховано погіршення майнового стану отримувача аліментів ОСОБА_1 , у зв`язку з народженням нею малолітньої дитини ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_4 від іншого шлюбу, в якому вона перебуває (а.с. 11).
Відповідачем не подано суду доказів, які б підтверджували неможливість сплати ним аліментів у більшому розмірі, визначеному судом. Відповідач офіційно працевлаштований, проходить військову службу в Збройних Силах України та отримує регулярний дохід. Докази протилежного в матеріалах справи відсутні та судом не здобуто.
Процесуальне законодавство передбачає, що обставини цивільних справ з`ясовуються судом на засадах змагальності, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Щодо обов`язку доказування і подання доказів, то кожна сторона, згідно вимог ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. 
Однак, будь-яких доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції, особою, яка подала апеляційну скаргу, не надано. Доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував. 
Таким чином, апеляційний суд приходить до висновку, що судом першої інстанції були правильно, всебічно і повно встановлені обставини справи, характер правовідносин, які виникли між сторонами та застосовано правові норми, які підлягали застосуванню при вирішенні даного спору, в зв`язку із чим рішення підлягає залишенню без змін, як ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст. 367, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, Рівненський апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_2 , яка подана його представником – адвокатом Ярмольчуком Віталієм Сергійовичем залишити без задоволення, а рішення Здолбунівського районного суду Рівненської області від 22 грудня 2025 року – без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3ст. 389 ЦПК України.

Головуючий-суддя      Шимків С.С.

Судді:  Ковальчук Н.М.

Хилевич С.В.