Справа № 523/19735/25
Провадження №2/523/2063/26

Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" березня 2026 р. м.Одеса   

Пересипський районний суд м. Одеси у складі:
головуючого судді – Далеко К.О.,
за участю секретаря судового засідання - Дяченко Т.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду №17 міста Одеси, у спрощеному позовному провадженні, цивільну справу №523/19735/25 за позовом ОСОБА_1 до Комунального некомерційного підприємства «Одеський обласний медичний центр психічного здоров`я» Одеської обласної ради, про стягнення заробітної плати, визнання незаконним наказу в частині переведення, поновлення на посаді, визнання незаконним та скасування наказу про оголошення догани, визнання факту вчинення мобінгу, стягнення моральної шкоди,
ВСТАНОВИВ:
І . Зміст вимог та заперечень учасників справи.
Доводи позову.
До Пересипського районного суду м. Одеси 19.09.2025 року через підсистему «Електронний суд» звернулася ОСОБА_1 з позовною заявою до Комунального некомерційного підприємства «Одеський обласний медичний центр психічного здоров`я» Одеської обласної ради (далі - КНП «ООМЦПЗ» ООР»), якою просить, із урахуванням уточнених 23.02.2026 року позовних вимог:
- стягнути з КНП «ООМЦПЗ» ООР» на користь ОСОБА_1 заробітну плату без урахування (утримання) податків, зборів й інших обов`язкових платежів за період з 03.06.2025р. по 31.01.2026р. у загальному розмірі 121 218 грн. 59 коп.;
- визнати незаконним та скасувати наказ КНП «ООМЦПЗ» ООР» № 99-к/тр від 01.04.2025р. в частині переведення ОСОБА_1 з посади «провідного юрисконсульта апарату управління» на посаду «провідного юрисконсульта відділу контролю господарської діяльності та правового забезпечення» з 01.04.2025р.;
- поновити ОСОБА_1 на посаді провідного юрисконсульта апарату управління КНП «ООМЦПЗ» ООР»;
- визнати незаконним та скасувати наказ КНП «ООМЦПЗ» ООР» №234-к/тр від 17.07.2025р. про оголошення догани ОСОБА_2 ;
- визнати факт вчинення мобінгу відносно ОСОБА_1 на робочому місці, що проявляється у систематичних умисних діях та/або бездіяльність з боку посадових осіб КНП «ООМЦПЗ» ООР», а саме: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 ;
- стягнути з Комунального некомерційного підприємства «Одеський обласний медичний центр психічного здоров`я» Одеської обласної ради» на користь ОСОБА_1 завдану моральну шкоду у загальному розмірі 25 000, 00 грн.;
- стягнути з КНП «ООМЦПЗ» ООР» на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 14 937, 92 грн.
Позов мотивований тим, що наказом № 296-к/тр від 08.10.2024р. позивача прийнято на основну роботу, на умовах повного робочого дня, з 09.10.2024р. на посаду провідного юрисконсульта апарату управління КНП «ООМЦПЗ» ООР», тривалістю робочого тижня 40 годин з випробувальним терміном 1 місяць. При прийнятті позивача на роботу до КНП «ООМЦПЗ» ООР», однією з основних погоджених умов було визначення її робочого місця за адресою: м. Одеса, вул. Канатна, 27. 
Після видання зазначеного наказу, позивачу було визначене робоче місце в кабінеті №33 в приміщенні структурного підрозділу №1 КНП «ООМЦПЗ» ООР», яке розташовано за адресою: м. Одеса, вул. Канатна, 27.
З моменту прийняття на роботу позивач постійно працювала за вказаною адресою, належним чином виконуючи покладені посадові обов`язки, і жодного разу не притягалась до дисциплінарної відповідальності за порушення трудової дисципліни.
З 01 квітня 2025 року, згідно наказу КНП «ООМЦПЗ» ООР» №99-к/тр «Про переведення» внесено зміни до організаційної структури КНП «ООМЦПЗ» ООР», та переведено позивача з посади «провідного юрисконсульта апарату управління» на посаду «провідного юрисконсульта відділу контролю господарської діяльності та правового забезпечення». З наказом КНП «ООМЦПЗ» ООР» №99-к/тр від 01.04.2025р. позивача ознайомлено 23 квітня 2025 року, а 28 квітня 2025 року з посадовою інструкцією провідного юрисконсульта відділу господарського контролю та правового забезпечення КНП «ООМЦПЗ» ООР».
Наказ КНП «ООМЦПЗ» ООР» №99-к/тр «Про переведення» від 01.04.2025р. не містить інших змін умов праці позивача. Жодних наказів чи розпоряджень відносно зміни позивачем адреси свого робочого місця посадовими особами КНП «ООМЦПЗ» ООР» не приймалось. Отже, після 01.04.2025р. позивач продовжувала працювати на КНП «ООМЦПЗ» ООР» в кабінеті №33, розташованому в структурному підрозділі №1 КНП «ООМЦПЗ» ООР» за адресою: м. Одеса, вул. Канатна, 27, та працює по сьогоднішній день.
З 16 квітня 2025 року обов`язки керівника КНП «ООМЦПЗ» ООР» виконує ОСОБА_3 . 
28 квітня 2025 року під час наради, Сєрова О.Ю. повідомила, що позивач зобов`язана працювати за новою адресою, а саме: АДРЕСА_1 , відповідно до наказу КНП «ООМЦПЗ» ООР» №99-к/тр від 01.04.2025р, а виконання своїх посадових обов`язків за адресою: АДРЕСА_2 , не рахується і як наслідок їй не буде виплачено заробітну плату за вже відпрацьований період, тобто з 01.04.2025р. до 28.04.2025р. Начальник відділу кадрів Савіна І.С. підтримала ОСОБА_3 та неодноразово стверджувала, що позивач нібито не з`являлась на робочому місці та не працює взагалі.
Того ж дня, позивачем вимушено написані заяви про надання їй з 29 квітня 2025 року частини основної щорічної та додаткової відпусток.
На наступний день, 29 квітня 2025 року, позивач змушена була звернутись до сімейного лікаря у зв`язку з загальною слабкістю, втомою, що були викликані порушенням сну, адже, після проведеної наради на якій було здійснено психологічний тиск, позивач не спала всю ніч через тривогу втратити роботу, приниження гідності, необґрунтовані звинувачення та поширення неправдивої інформації, що вона не виконує свої посадові обов`язки, а зазначення на документах «виконавець Клещова Л.І.» немає ніякого значення та не свідчить про те що склала їх саме вона. 
Першим робочим днем позивача, після закінчення відпусток, було 03 червня 2025 року.
05 червня 2025 року позивачу зателефонувала начальник відділу господарського контролю та правового забезпечення Івлева Ю.С., та вимагала від позивача виконати вимоги щодо зміни робочого місця щоб уникнути негативних наслідків та подальшого звільнення з роботи, інакше вона заповнить табель обліку робочого часу відносно позивача з відміткою «відсутня на робочому місці».
24 червня 2025 року позивач випадково дізналась про наявність наказу №80 А від 16.06.2025р. щодо надання пояснень щодо причин її відсутності на роботі.
В той же день, позивачем були направленні пояснення до КНП «ООМЦПЗ» ООР» та повідомлено, що з «03» червня 2025 року по «13» червня 2025 року, і по 24.06.2025р., вона була присутня на роботі. Дані пояснення позивача від 24.06.2025р. посадовими особами КНП «ООМЦПЗ» ООР» не були взятті до уваги та не були розглянуті.
27.06.2025р. позивачу від КНП «ООМЦПЗ» ООР» надійшов наказ №83-А від 26.06.2025р., яким було вдруге зобов`язано позивача в строк до 17 години 30 хвилин 01 липня 2025 року надати письмові пояснення щодо відсутності на роботі, а також надати документи які б підтверджували поважні причини її відсутності на робочому місці.
Позивач зазначила, що жодної вимоги не отримувала, що свідчить про те, що всі дії посадових осіб КНП «ООМЦПЗ» ООР» були направленні на відтермінування ознайомлення позивача з вимогами датованими 13.06.2025р., 16.06.2025р., та пропуску позивачем строків на виконання зазначених вимог. 
17.07.2025р. в.о. генерального директора Сєровою О.Ю. було прийнято наказ про оголошення догани Лілії Клещовій №234-к/тр, який було прийнято на підставі доповідної записки начальника відділу контролю господарської діяльності та правового забезпечення Юлії Івлевої від 17.07.2025р. та копії актів про відсутність ОСОБА_6 на роботі.
При цьому, жодна посадова особа КНП «ООМЦПЗ» ООР» не з`являлись за робочим місцем позивача, яке визначено за адресою: м. Одеса, вул. Канатна, 27, не складали жодного документа про відсутність позивача на роботі за вказаною адресою, жодного разу ніхто з посадових осіб не зателефонував щодо з`ясування причин нібито відсутності позивача на роботі.
З аналізу змісту наказу №234-к/тр від 17.07.2025р. вбачається його невідповідність нормам чинного законодавства. Так, посадовими особами не взятті до уваги жодні пояснення позивача та взагалі заперечується факт їх отримання (без отримання таких пояснень не могло застосовуватись дисциплінарне стягнення), а відповідно зазначений наказ №234-к/тр від 17.07.2025р. не може бути правомірним. Крім того, позивача не було ознайомлено з наказом №234-к/тр від 17.07.2025р. під розписку, як того вимагає закон. Копію наказу №234-к/тр від 17.07.2025р. позивачем було отримано від адвоката у складі відповіді на адвокатський запит тільки 14.08.2025р. і не був навіть направлений на жодну із електронних скриньок позивач ні на робочу, ні на особисту. Наказ №234-к/тр від 17.07.2025р. про накладення на позивачку дисциплінарного стягнення не відповідає вимогам трудового законодавства, зокрема в ньому не зазначено, коли мало місце і в чому конкретно полягає порушення нею трудових обов`язків. 
Враховуючи вищевикладене, наказ КНП «ООМЦПЗ» ООР №234-к/тр про оголошення догани ОСОБА_2 від 17.07.2025р. є незаконним та підлягає скасуванню.
Крім того, позивач вважає за необхідне оскаржити до суду наказ КНП «ООМЦПЗ» ООР» №99-к/тр про переведення від 01.04.2025р. в частині переведення позивача з посади «провідного юрисконсульта апарату управління» на посаду «провідного юрисконсульта відділу господарського контролю та правового забезпечення» в зв`язку з його невідповідністю нормам чинного законодавства, та просить окремим наказом поновити строк на його оскарження. 
З наказом КНП «ООМЦПЗ» ООР» №99-к/тр про переведення від 01.04.2025р. позивача було ознайомлено тільки 26.04.2025р., а 28.04.2025р. позивача було ознайомлено з новою посадовою інструкцією. При цьому, наказ №75-А «Про затвердження штатного розпису та організаційної структури КНП «ООМЦПЗ» ООР» було видано лише 22.07.2024р. Відтак, можна дійти висновку, що переведення, яке відбулось на КНП «ООМЦПЗ» ООР» згідно наказу №99-к/тр від 01.04.2025р. було здійснено безпідставно, та без будь-якої необхідності щодо зміни в організації виробництва і праці.
Враховуючи зазначене позивачем долучається до даного позову клопотання про поновлення пропущеного строку на оскарження наказу №99-к/тр від 01.04.2025р., оскільки з моменту ознайомлення з наказом №99-к/тр від 01.04.2025р. та посадовою інструкцією, дії посадових осіб КНП «ООМЦПЗ» ООР» щодо ознайомлення з новим штатним розписом, який мав бути введений на КНП «ООМЦПЗ» ООР» в дію з 01.04.2025р., направлені на недопущення отримання будь-яких відомостей для звернення до суду.
Крім того, посадовими особами КНП «ООМЦПЗ» ООР» здійснювався психологічний тиск щодо добровільного написання заяви про переведення з наступною умовою не звільнення. Відтак, наказ №99-к/тр від 01.04.2025р. не відповідає зазначеним вимогам, є незаконним та підлягає скасування, а позивачу повинні бути поновленні попередні умови праці.
Позивач зазначила, що відносно неї вчиняються дії щодо мобінгу на робочому місці, що проявляється у систематичних умисних діях та/або бездіяльність з боку ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , спрямовані на приниження честі та гідності позивача, її ділової репутації, у тому числі з метою зміни та/або припинення позивачем трудових прав та обов`язків, що проявляються у формі психологічного (погрози звільнення, погрози невиплати заробітної плати, твердження про невиконання позивачем своїх посадових обов`язків, повне ігнорування її усних звернень та письмових заяв, та ін.) та економічного тиску (невчасна та неповна виплата належної позивачу заробітної плати, безпідставне позбавлення позивача заробітної плати, нерівна оплата за працю рівної цінності, яка виконується працівниками однакової кваліфікації), також, створюється стосовно позивача напружена, ворожа, образлива атмосфера, у тому числі така, що змушує її недооцінювати свою професійну придатність та призводить до погіршення її фізичного та психологічного стану.
Крім того, позивач просить стягнути з відповідача моральну шкоду у загальному розмірі 25 000,00 грн., оскільки незаконні дії його посадових осіб призвели до повного позбавлення позивача належного заробітку протягом досить тривалого часу і остання змушена з 03.06.2025р. працювати без належних виплат, тобто в зазначений період позивач та її малолітня донька фактично позбавленні засобів до існування. Відтак, позивач змушена брати кошти в борг щоб забезпечити базові потреби своєї сім`ї. Позивачу довелося 29.04.2025р. звертатись до сімейного лікаря у зв`язку з порушеннями сну та погіршенням загального самопочуття. Тобто, погіршення психоемоційного почуття позивача були викликані психологічним тиском з боку ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 . Отже, незаконні дії посадових осіб КНП «ООМЦПЗ» ООР» є підставою для стягнення з відповідача на користь позивача завданої моральної шкоди. 
Якщо немає виплат певний період, то зменшуються виплати при втраті працездатності та такий період не входить до загального пенсійного стажу. Відтак, позивач у зв`язку з невиплатою належної їй заробітної плати додатково зазнає і матеріальних збитків.
Посилаючись на те, що посадові особи КНП «ООМЦПЗ» ООР» здійснюють відносно позивача психологічний та економічний тиск, а також безпідставно та відповідно до неправдивих відомостей внесених до первинних документів не виплачують позивачу з 03 червня 2025 року належну заробітну плату, позивач звернулася до суду з вказаним позовом. 
Доводи відзиву на позов. 
23 жовтня 2025 року представник відповідача КНП «ООМЦПЗ» ООР» - Сєрова О.Ю. подала до суду відзив на позовну заяву, в якому просила відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до Комунального некомерційного підприємства «Одеський обласний медичний центр психічного здоров`я» Одеської обласної ради» про стягнення заробітної плати, визнання незаконним та скасування наказу в частині переведення з посади, поновлення на посаді, визнання незаконним та скасування наказу про оголошення догани, визнання факту вчинення мобінгу. Відзив мотивований тим, що ОСОБА_1 перебуває на посаді провідного юрисконсульта відділу контролю господарської діяльності та правового забезпечення КНП «ООМЦПЗ`ООР», відповідно до Наказу №99-к/тр від 01.04.2025 р. Підставою прийняття наказу №99-к/тр від 01.04.2025 р. є попередньо власноручно написана заява ОСОБА_1 від 31.03.2025 р.
Згідно Наказу №75-А від 22.07.2024 р. «Про затвердження штатного розпису та організаційної структури КНП «ООМЦПЗ`ООР» відділ контролю господарської діяльності та правового забезпечення, входить в апарат управління, який відповідно до Статутних документів та відомостей єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . КНП «ООМЦПЗ`ООР» у своєму складі має: структурний підрозділ №1, м. Одеса, вул. Канатна, 27; структурний підрозділ №2 АДРЕСА_3 ; структурний підрозділ №3, АДРЕСА_4 .
Керівник структурного підрозділу №1, що розташоване за адресою АДРЕСА_2 – ОСОБА_7 не має відповідних повноважень щодо фіксації перебування юрисконсульта відділу контролю господарської діяльності та правового забезпечення на робочому місці, у зв`язку із відсутністю в структурному підрозділі такої посади взагалі, та відповідно, у зв`язку із відсутністю таких повноважень. Розпоряджень від генерального директора про переведення ОСОБА_1 як працівника в структурний підрозділу №1 не видавались. 
Крім того, представник відповідача зазначає, що позивач намагається підмінювати поняття «організаційної структури», яка затверджена Наказом №75-А від 22.07.2024 р. «Про затвердження штатного розпису та організаційної структури КНП «ООМЦПЗ`ООР» та «штатного розпису». До організаційної структури зміни не вносились, та наказ №75-А від 22.07.2024 р. в новій редакції не приймався, а зміни в штатний розпис вносяться постійно, в зв`язку з тим, що КНП «ООМЦПЗ`ООР» як медичний заклад обласного значення нараховує у своєму складі більше 1200 співробітників, в середньому майже кожного дня приймаються складаються та видаються кадрові накази про звільнення, переведення, прийом на роботу працівників. 
КНП «ООМЦПЗ`ООР» як роботодавець не може здійснювати нарахування та виплату заробітної плати працівнику, якщо він не виконує визначену трудовим договором роботу.
В період часу з 03.06.2025 р. по сьогодні щодня оформлюються Акти про відсутність на роботі ОСОБА_8 .
В результаті тривалого порушення трудової дисципліни у формі відсутності на робочому місці без поважних причин та не надання документів, які б підтверджували поважність відсутності до Позивача застосовано дисциплінарне стягнення, що застосовуються до працівників, які несумлінно виконують свої трудові обов`язки, визначені у статті 147 КЗпП України. Керівником КНП «ООМЦПЗ» ООР» прийнято рішення про застосування менш сурового дисциплінарного стягнення у вигляді догани та прийнято відповідний Наказ №234-к/тр від 17.07.2025 р. Про оголошення догани ОСОБА_2 направлено за адресою місця проживання засобами Укрпошти.
Позивачка намагається визнання незаконним та скасувати наказ №99-к/тр від 01.04.2025 р., який прийнятий КНП «ООМЦПЗ» ООР» на підставі відповідних заяв співробітників, при цьому, така вимога не має ніякого юридичного сенсу для останньої, адже її керівником в будь-якому разі буде генеральний директор КНП «ООМЦПЗ» ООР» підпорядкування якого вона не визнає, в тому числі робоче місце, так само буде знаходитись в апараті управління, із місцем розташування за адресою: АДРЕСА_1 і в будь-якому разі, нарахування та виплата заробітної плати буде здійснюватися лише за виконану роботу відповідно до посадових обов`язків, а не за формальне перебування на посаді (а.с.34-46, Том 1)
Доводи відповіді на відзив. 
27 жовтня 2025 року позивач ОСОБА_1 подала до суду відповідь на відзив в якому зазначила, що доводи відповідача є безпідставними, так як правова позиція останнього заснована на помилковому тлумаченні норм чинного законодавства та викривленні фактичних обставин. З наданих документів та зазначеного вбачається, що посадові особи відповідача вносять відомості, то про відсутність позивача на робочому місці, то про її відсутність на роботі. Складені документи не містять жодних відомостей про те яким чином посадові особи відповідача встановили відсутність позивача на робочому місці і на роботі загалом, де саме складалися та складаються документи (за якою адресою), не визначено на якому ж робочому місці відсутня позивач.
Позивач ОСОБА_1 зазначає, що в.о. генерального директора Сєрова О.Ю. ігнорує всі звернення/пояснення/заяви позивача, на підставі документів, які містять недостовірні відомості виносить накази, умисно позбавляє позивача належної заробітної плати на підставі неправомірно складених документів, посилаючись то на відсутність на роботі/на робочому місці, то на невиконання посадових обов`язків. Посадові особи відповідача не намагались встановити причини так би мовити відсутності позивача чи то на роботі, чи то на робочому місці, не брали до уваги будь-які пояснення від позивача, і за весь час навіть не зателефонували позивачу (а.с. 36-40, Том 2).
ІІ. Клопотання та інші процесуальні рішення у справі.
Ухвалою Пересипського районного суду м. Одеси від 25 вересня 2025 року позовну заяву було прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Комунального некомерційного підприємства «Одеський обласний медичний центр психічного здоров`я «Одеської обласної ради про стягнення заробітної плати, визнання незаконним та скасування наказу в частині переведення з посади, поновлення на посаді, визнання незаконним та скасування наказу про оголошення догани, визнання факту вчинення мобінгу.
Ухвалою Пересипського районного суду м. Одеси від 10 лютого 2025 року частково задоволено клопотання позивача ОСОБА_1 про витребування доказів, заявлене в межах цивільної справи № 523/19735/23, а саме витребувано від відповідача Комунального некомерційного підприємства «Одеський обласний медичний центр психічного здоров`я» Одеської обласної ради (ЄДРПОУ 38644773, м. Одеса, вул. Віталія Нестеренка, 9) належним чином завірені: 
- копію штатного розпису Комунального некомерційного підприємства «Одеський обласний медичний центр психічного здоров`я» Одеської обласної ради, чинного станом на дату розгляду судом справи;
- інформацію щодо отримання Комунальним некомерційним підприємством «Одеський обласний медичний центр психічного здоров`я» Одеської обласної ради заяв ОСОБА_1 про надання надбавки до заробітної плати за складність, напруженість у роботі від 01.04.2025 та від 17.06.2025, та результатів їх розгляду;
- інформацію щодо адреси місцезнаходження робочих місць начальника відділу кадрів ОСОБА_5 , провідного юрисконсульта Олійника О.О. та голови первинної профспілкової організації Кушнірука А. Комунального некомерційного підприємства «Одеський обласний медичний центр психічного здоров`я» Одеської обласної ради; 
- витяги із табелів обліку робочого часу начальника відділу кадрів Савіної І, провідного юрисконсульта Олійника О., голови первинної профспілкової організації Кушнірука А., на дати складення Комунальним некомерційним підприємством «Одеський обласний медичний центр психічного здоров`я» Одеської обласної ради - Актів про відсутність на роботі ОСОБА_9 , за період з 03.06.2025р. по 10.10.2025р.
Ухвалою Пересипського районного суду м. Одеси від 02 березня 2025 року частково задоволено клопотання позивача ОСОБА_1 , а саме витребувано від Комунального некомерційного підприємства «Одеський обласний медичний центр психічного здоров`я» Одеської обласної ради належним чином завірену: 
- копію Колективного договору КНП «ООМЦПЗ» ООР»;
- відомості щодо виплати провідним юрисконсультам КНП «ООМЦПЗ» ООР» надбавок та премій за період з 08 жовтня 2024 року по сьогоднішній день.
ІІІ. Позиції сторін.
Позивача ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи у відсутність сторони позивача, позовні вимоги просила задовольнити. 
Представник відповідача КНП «ООМЦПЗ» ООР» - Івлєва Ю.С. в судове засідання не з`явилася. Від представника відповідача надійшла заява, в якій останній просив справу розглянути у його відсутність, та відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. 
Прийнявши участь у попередніх судових засіданнях, ОСОБА_1 підтримала позовні вимоги у повному обсязі, надала пояснення аналогічні викладеним у позові та відповіді на відзив.
Прийнявши участь у попередніх судових засіданнях, представник КНП «ООМЦПЗ» ООР» - Івлєва Ю.С. просила відмовити у задоволенні позову, надала пояснення аналогічні викладеним у відзиві на позов. На запитання суду щодо того, чи не заперечує сторона відповідача про первісне визначення робочого місця ОСОБА_1 , з моменту прийняття на роботу, саме за адресою: м. Одеса, вул. Канатна, 27, представник зазначила, що робоче місце всіх юрисконсультів є адреса: АДРЕСА_1 , де саме перебувала ОСОБА_1 з моменту її прийняття на роботу, вона не знає, відмітки в штатному розписі, на той час, вона їй не ставила. 
Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.
Враховуючи, що від сторони позивача та відповідача надійшли заяви про розгляд справи у їх відсутність, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін, на підставі наявних у суду матеріалів.
Згідно з вимогами ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
ІV. Фактичні обставини встановлені судом. Норми права, які підлягають застосуванню та мотиви суду, щодо аргументів наведених учасниками справи.
З`ясувавши дійсні обставини справи, дослідивши матеріали справи, всебічно, повно, об`єктивно та безсторонньо оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, суд дійшов до наступного висновку.
Судом встановлено, що Комунальне некомерційне підприємство «Одеський обласний медичний центр психічного здоров`я» Одеської обласної ради зареєстроване в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань за реєстраційним номером: 1551450000064921 за адресою: Україна, 65006, Одеська область, місто Одеса, вул. Воробйова Академіка, буд.9.
ОСОБА_10 працювала в КНП «ООМЦПЗ» ООР» з 09.10.2024 року на посаді провідного юрисконсульта апарату управління КНП «ООМЦПЗ» ООР». Вказані обставини сторонами не оспорюються. 
Згідно Організаційної структури Комунального некомерційного підприємства «Одеський обласний медичний центр психічного здоров`я» Одеської обласної ради, станом на 10 липня 2024 року, затвердженої наказом від 22 липня 2024 року №75-А «Про затвердження штатного розпису та організаційної структури КНП «Одеський обласний медичний центр психічного здоров`я» Одеської обласної ради», в складі підприємства, перебуває, зокрема: 
- Апарат управління (п. 1.1), Відділ контролю господарської діяльності та правового забезпечення (п. 1.8) та інші підрозділи, які знаходяться за адресою: м. Одеса, вул. Віталія Нестеренка, 9; 
- Структурний підрозділ №1 за адресою: АДРЕСА_2 ; Структурний підрозділ №2 за адресою: АДРЕСА_3 ; Структурний підрозділ №3 за адресою: АДРЕСА_3 . 
Позивач ОСОБА_1 відноситься до Відділ контролю господарської діяльності та правового забезпечення (п. 1.8).
При цьому, Структурний підрозділ №1 за адресою: АДРЕСА_2 складається із: Начальника структурного підрозділу №1; Поліклінічного відділення; Кабінета лікувальної фізкультури; Кабінета фізіотерапії; Кабінета функціональної діагностики; Пункту забору біоматеріалів; Рентгенологічного кабінету; Відділення з проведення медичних огялдів; Відділення №23; Відділення №24; Відділення №25; Відділення раннього втручання та реабілітації дітей з порушенням розвитку або ризиком виникнення таких порушень; Господарським відділом; Складу матеріального №2; Архіву медичної документації; Сектора АСУ та взаємодії з МІС. 
Витягом із штатного розпису, станом на 01.01.2025, підтверджується наявність в складі КНП «Одеський обласний медичний центр психічного здоров`я» Одеської обласної ради – підрозділу – Апарат управління, найменування посади – провідний юрисконсульт, кількість посад – 2. 
Витягом із штатного розпису, станом на 01.04.2025, підтверджується відсутність в складі КНП «Одеський обласний медичний центр психічного здоров`я» Одеської обласної ради – підрозділу – Апарат управління, такої посади, як провідний юрисконсульт, взагалі. 
Витягом із штатного розпису, станом на 01.04.2025 року, підтверджується наявність в складі КНП «Одеський обласний медичний центр психічного здоров`я» Одеської обласної ради – Відділу контролю господарської діяльності та правового забезпечення, з найменуванням посади – провідний юрисконсульт, кількість посад – 4. 
Штатним розписом слід вважати організаційно-розпорядчий документ, що відображає структуру підприємства, установи, організації, чисельність відділів, працівників, а також може відображати розмір їх заробітної плати. Таке формулювання наведено у роз`ясненні Мінпраці від 27.06.2007 р. № 162/06/187-07.
Наказом КНП «ООМЦПЗ» ООР» №99-к/тр «Про переведення» від 01 квітня 2025 року ОСОБА_1 , провідного юрисконсульта апарату управління, переведено на посаду провідного юрисконсульта відділу контролю господарської діяльності та правового забезпечення з 01.04.2025р. Посадовий оклад провідного юрисконсульта – 14 543,14 грн., підвищення посадового окладу, у зв`язку зі шкідливими та важкими умовами праці 25% від посадового окладу – 3 635,79 грн. Посадовий оклад разом з підвищенням – 18 178,93 грн. Підстава: заява ОСОБА_1 
28 квітня 2025 року ОСОБА_1 ознайомлена з посадовою інструкцією провідного юрисконсульта відділу господарської діяльності та правового забезпечення КНП «ООМЦПЗ» ООР». 
Витягом зі штатного розпису КНП «Одеський обласний медичний центр психічного здоров`я» Одеської обласної ради, станом на 12.02.2026 року, підтверджується відсутність в Апараті управління такої посади, як провідний юрисконсульт. 
У судовому засіданні представник відповідача КНП «ООМЦПЗ» ООР» Івлєва Ю.С. повідомила суду, що Організаційна структура КНП «ООМЦПЗ» ООР» затверджена наказом від 22 липня 2024 року №75-А, не змінювалась, змінювався лише штатний розпис. 
Надаючи правову оцінку позовним вимогам ОСОБА_1 про поновлення строку, скасування наказу КНП «ООМЦПЗ» ООР» № 99-к/тр від 01.04.2025р. в частині переведення з посади «провідного юрисконсульта апарату управління» на посаду «провідного юрисконсульта відділу контролю господарської діяльності та правового забезпечення» з 01.04.2025р. та поновлення на посаді провідного юрисконсульта апарату управління, суд зазначає наступне. 
Вирішуючи питання про поновлення строку на оскарження наказу наказу КНП «ООМЦПЗ» ООР» № 99-к/тр від 01.04.2025р., враховуючи пропуск позивачем встановленого ст. 233 КЗпП України строку, суд вважає за необхідне надати перевагу принципу доступу до суду, та поновити строк, із урахуванням поважності причин пропуску строку, наведених у клопотанні позивачем, зокрема без збору доказів вона не могла належним чином сформулювати вимоги. 
У той же час, оцінюючи позовні вимоги по суті, суд виходить із того, що відповідно до частини першої статті 32 КЗпП України переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, а також переведення на роботу на інше підприємство, в установу, організацію або в іншу місцевість, хоча б разом з підприємством, установою, організацією, допускається тільки за згодою працівника, за винятком випадків, передбачених у статті 33 цього Кодексу, та в інших випадках, передбачених законодавством.
Не вважається переведенням на іншу роботу і не потребує згоди працівника переміщення його на тому ж підприємстві, в установі, організації на інше робоче місце, в інший структурний підрозділ у тій же місцевості, доручення роботи на іншому механізмі або обладнанні у межах спеціальності, кваліфікації чи посади, обумовленої трудовим договором (частина друга статті 32 КЗпП України).
Згідно Статуту, Комунальне некомерційне підприємство «Одеський обласний медичний центр психічного здоров`я» Одеської обласної ради» є неприбутковим закладом охорони здоров`я, унітарним комунальним підприємством, що діє на основі комунальної власності територіальних громад сіл, селищ, міст області. Власник - Одеська обласна рада.
У постанові Верховного Суду від 30.11.2022 у справі № 583/1631/21 (провадження № 61-16895св21) зазначено, що «відповідно до ст.64 ГК України підприємство самостійно визначає свою організаційну структуру, встановлює чисельність працівників і штатний розпис.»
Суд виходить із того що КНП «ООМЦПЗ» ООР» самостійно визначає свою організаційну структуру, встановлює чисельність працівників та штатний розпис тощо.
З огляду на викладене, суд не вдається до обговорення та оцінки питання про доцільність і правомірність визначення чисельності і штату працівників «ООМЦПЗ» ООР», зокрема, в частині виведення зі штатного розпису підприємства посади провідного юрисконсульта апарату управління, оскільки це питання відносяться до виключної компетенції підприємства.
Суд в даному випадку перевіряє лише дотримання процедури переведення позивача на іншу посаду.
Як вбачається зі змісту наказу КНП «ООМЦПЗ» ООР» №99-к/тр «Про переведення» від 01 квітня 2025 року ОСОБА_1 , провідного юрисконсульта апарату управління, переведено на посаду провідного юрисконсульта відділу контролю господарської діяльності та правового забезпечення з 01.04.2025р. Посадовий оклад провідного юрисконсульта – 14 543,14 грн., підвищення посадового окладу, у зв`язку зі шкідливими та важкими умовами праці 25% від посадового окладу – 3 635,79 грн. Посадовий оклад разом з підвищенням – 18 178,93 грн. Підстава: заява ОСОБА_1 .
Проаналізувавши подані сторонами письмові докази у справі, приходить до переконання, що у судовому засіданні не знайшли підтвердження обставини, викладені позивачем у позовній заяві. 
Так, позивачем не надано жодного належного та допустимого доказу, у розумінні ст.ст.77-78 ЦПК України, на підтвердження того, що відповідачем під час переведення на іншу посаду було порушено законодавство про працю, умов колективного чи трудового договору, фактично відбулась лише зміна назви посади позивача, зміна істотних умов праці не відбулась. 
В свою чергу, твердження позивача щодо здійснення посадовими особами КНП «ООМЦПЗ» ООР» психологічного тиску щодо добровільного написання заяви про переведення з наступною умовою не звільнення, носить характер припущень, оскільки нічим об`єктивно не підтверджено.
Суд констатує, що переведення ОСОБА_1 - провідного юрисконсульта апарату управління, на посаду провідного юрисконсульта відділу контролю господарської діяльності та правового забезпечення з 01.04.2025р., відповідає вимогам чинного законодавства, здійснювалось за її заявою, матеріалами справи підтверджується що відбулась зміна в штатному розписі, при цьому істотні умови праці, крім найменування посади, ОСОБА_1 не змінювались, тобто судом не встановлено порушення прав позивача оспорюваним наказом. 
Таким чином, позовні вимоги ОСОБА_1 про скасування наказу КНП «ООМЦПЗ» ООР» № 99-к/тр від 01.04.2025р. в частині переведення ОСОБА_1 з посади «провідного юрисконсульта апарату управління» на посаду «провідного юрисконсульта відділу контролю господарської діяльності та правового забезпечення» з 01.04.2025р. та поновлення ОСОБА_1 на посаді провідного юрисконсульта апарату управління КНП «ООМЦПЗ» ООР» позбавлені правового та доказового обґрунтування. 
Надаючи правову оцінку позовним вимогам ОСОБА_1 про скасування наказу про оголошення догани, стягнення заробітної плати, суд зазначає наступне. 
Основний спір між сторонами по даній справі зводиться до дотримання порядку визначення її робочого місця. Зокрема, до оцінки правомірності встановлення відповідачем не виходу позивача на роботу, за робочим місцем: м. Одеса, вул. Віталія Нестеренка, 9 з 03.06.2025 року, не виплати заробітної плати, при позиції позивача про вихід на роботу за первісно встановленим при прийнятті на роботу робочим місцем – м. Одеса, вул. Канатна, 27, та не зміни робочого місця відповідним наказом, згідно вимог чинного законодавства України. 
У позові та у судовому засіданні позивач ОСОБА_1 зазначала, що при прийнятті її на роботу до КНП «ООМЦПЗ» ООР генеральним директором Рябухіним К.В., однією із основних погоджених з ним умов, було визначення її робочого місця за адресою: м.Одеса, вул. Канатна 27, кабінет 33. З 09.10.2024 року позивач постійно виходила на роботу за наведеною адресою, виконувала свої посадові обов`язки, та до неї не висували жодних питань, до призначення 16 квітня 2025 року в.о. генерального директора КНП «ООМЦПЗ» ООР Сєрової О.Ю., та наради, яка відбулась 28 квітня 2025 року, на якій їй повідомили про необхідність виходу на роботу за адресою: м. Одеса, вул. Віталя Нестеренка, 9, разом із тим із наказом про зміну робочого місця її не ознайомлювали, а вона вбачає зміну істотних умов праці, з якою не погоджується. 
У відзиві на позов та у судовому засіданні представник КНП «ООМЦПЗ» ООР посилається на відсутність наказу про первісне визначення робочого місця ОСОБА_1 за адресою: м. Одеса, вул. Канатна, 27, що не створює обов`язку видачі наказу про зміну її робочого місця на адресу: м. Одеса, вул. Віталія Нестеренка, 9. Зазначає, що Апарат управління, відділи що забезпечують здійснення адміністративно- управлінських функцій, до одного з яких відноситься позивач ОСОБА_1 , знаходяться з моменту створення КНП виключно за юридичною адресою закладу: м. Одеса, вул. Віталія Нестеренка, 9. 
Як вже було встановлено судом раніше, ОСОБА_10 працювала в КНП «ООМЦПЗ» ООР» з 09.10.2024 року на посаді провідного юрисконсульта апарату управління КНП «ООМЦПЗ» ООР». 
Наказом КНП «ООМЦПЗ» ООР» №99-к/тр «Про переведення» від 01 квітня 2025 року ОСОБА_1 , провідного юрисконсульта апарату управління, переведено на посаду провідного юрисконсульта відділу контролю господарської діяльності та правового забезпечення з 01.04.2025р. Посадовий оклад провідного юрисконсульта – 14 543,14 грн., підвищення посадового окладу, у зв`язку зі шкідливими та важкими умовами праці 25% від посадового окладу – 3 635,79 грн. Посадовий оклад разом з підвищенням – 18 178,93 грн. Підстава: заява ОСОБА_1 .
Згідно Організаційної структури Комунального некомерційного підприємства «Одеський обласний медичний центр психічного здоров`я» Одеської обласної ради, станом на 10 липня 2024 року, затвердженої наказом від 22 липня 2024 року №75-А «Про затвердження штатного розпису та організаційної структури КНП «Одеський обласний медичний центр психічного здоров`я» Одеської обласної ради», в складі підприємства, перебуває, зокрема:
- Апарат управління (п. 1.1), Відділ контролю господарської діяльності та правового забезпечення (п. 1.8) та інші підрозділи, які знаходяться за адресою: м. Одеса, вул. Віталія Нестеренка, 9; 
- Структурний підрозділ №1 за адресою: АДРЕСА_2 ; Структурний підрозділ №2 за адресою: АДРЕСА_3 ; Структурний підрозділ №3 за адресою: АДРЕСА_3 . 
Позивач ОСОБА_1 відноситься до Відділ контролю господарської діяльності та правового забезпечення (п. 1.8).
Згідно листа Керівника структурного підрозділу №1 КНП «ООМЦПЗ» ООР Ігора Дубини від 09.05.2025 року, за провідним юрисконсультом відділу господарського контролю та правового забезпечення КНП «ООПЦПЗ» ООР» Клещовою Лілією Іванівною закріплене робоче місце в кабінеті під №33, який знаходиться за адресою: м. Одеса, вул. Канатна, 27, та передано відповідний ключ від дверей вказаного кабінету. Зазначений кабінет було закріплено за ОСОБА_1 з 09 жовтня 2024 року по сьогоднішній день та було визначено як її робоче місце.
Суд констатує, що жодний із наявних в матеріалах справи наказів КНП «ООМЦПЗ» ООР, які стосуються позивача ОСОБА_1 , не містить інформації щодо первісно визначеного робочого місця позивача ОСОБА_1 за будь-якою адресою. В свою чергу, лист Керівника структурного підрозділу №1 КНП «ООМЦПЗ» ООР Ігор Дубини не може розцінюватися як Наказ про визначення робочого місця ОСОБА_1 , оскільки він не являється безпосереднім керівником Клещової Л.І. 
Суд зазначає, що якщо навіть виходити із обставин того, що відповідач своїми конклюдентними діями погодив первісно робоче місце відповідача за адресою: м. Одеса, вул. Канатна, 27, то це не нівелює права відповідача на зміну позивачу робочого місця.
Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
За правилами доказування, визначеними статтями 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
У відповідності до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Відповідно до пункту 20 частини першої статті 3 Закону України «Про зайнятість населення» робоче місце - місце (приміщення), на якому працівник постійно чи тимчасово перебуває в процесі трудової діяльності і яке визначене, зокрема на підставі трудового договору (контракту).
Згідно з частиною першою статті 93 ЦК України місцезнаходженням юридичної особи є фактичне місце ведення діяльності чи розташування офісу, з якого проводиться щоденне керування діяльністю юридичної особи (переважно знаходиться керівництво) та здійснення управління і обліку.
За загальним правилом, місцезнаходженням підприємства, установи, організації збігається з місцем його виробничої діяльності. Але на деяких підприємствах з особливим характером роботи їх місцезнаходження не збігається з місцем розташування об`єктів і територій, на яких фактично виконують роботу працівники, тобто дільниці можуть бути розташовані за межами населеного пункту, в якому знаходиться офіс підприємства.
Комунальне некомерційне підприємство «Одеський обласний медичний центр психічного здоров`я» Одеської обласної ради зареєстроване в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань за реєстраційним номером: 1551450000064921 за адресою: Україна, 65006, Одеська область, місто Одеса, вул. Воробйова Академіка, буд.9.
У постанові від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13 Велика Палата Верховного Суду наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджувальної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс.
Пріоритет у доказуванні надається не тому, хто надав більшу кількість доказів, а в першу чергу їх достовірності, допустимості та достатності для реалізації стандарту більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджувальної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим ніж протилежний.
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 грудня 2022 року в справі № 686/14032/20 (провадження № 61-7414св22 вказано, що «робоче місце працівника - це певна зона, де працівник знаходиться і працює із застосуванням у процесі роботи різних технічних та/або інших засобів. Основою визначення робочого місця є функціональний розподіл праці у взаємозв`язку із засобами праці, що дозволяє розглядати робоче місце як місце докладання робочої сили працівників. Трудова діяльність працівника може здійснюватися (а відповідно його робоче місце може знаходиться) безпосередньо на підприємстві (фіксоване робоче місце) або в межах іншого територіального простору, який використовує працівник для виконання трудових обов`язків.
У постанові Верховного Суду від 22 грудня 2022 року у справі № 404/8867/19, на яку посилається заявник у касаційній скарзі зазначено, що робочим місцем працівника вважається певна зона, де працівник знаходиться і працює із застосуванням у процесі роботи різних технічних та/або інших засобів. Трудова діяльність працівника може здійснюватися (а відповідно його робоче місце може знаходиться) безпосередньо на підприємстві (фіксоване робоче місце) або в межах іншого територіального простору, який використовує працівник для виконання трудових обов`язків. Прогулом необхідно вважати відсутність працівника не просто на робочому місці, а на роботі. Відсутність працівника за фіксованим робочим місцем за умови, що він виконує трудові функції на території підприємства, не є прогулом.
Згідно положень Посадової інструкції провідного юрисконсульта відділу контролю господарської діяльності та правового забезпечення КНП «ООМЦПЗ`ООР», затвердженої Наказом генерального директора №140-А від 13 грудня 2024 р., підписаною ОСОБА_1 28.04.2025 р., зазначається: «1.4. Провідний юрисконсульт є працівником відділу контролю господарської діяльності та правового забезпечення і безпосередньо підпорядковується начальнику відділу.» «1.5. Провідного юрисконсульта призначають на посаду та звільняють з посади наказом генерального директора Підприємства за поданням начальника відділу» «2.2.19. В рамках цієї Інструкції, Положення про відділ контролю господарської діяльності та правового забезпечення Підприємства та діючого законодавства України, виконує й інші розпорядження начальника відділу та\або керівника Підприємства.» «3.1.10. Вимагати забезпечення робочого місця обладнанням, устаткуванням та канцтоварами, необхідними для виконання службових обов`язків.» «7.1. Провідний юрисконсульт безпосередньо підпорядковується начальнику відділу контролю господарської діяльності та правового забезпечення Підприємства».
Згідно Положення про відділ контролю господарської діяльності та правового забезпечення Комунального некомерційного підприємства «Одеський обласний медичний центр психічного здоров`я» Одеської обласної ради», затвердженого наказом генерального директора №140-А від 13 грудня 2024 р., визначено: «1.2. Відділ контролю господарської діяльності та правового забезпечення (далі – Відділ) є самостійним структурним підрозділом Комунального некомерційного підприємства «Одеський обласний медичний центр психічного здоров`я» Одеської обласної ради» який здійснює правове забезпечення діяльності Підприємства, надання методичної і іншої практичної допомоги з правових (юридичних, правничих) питань працівникам та керівництву Підприємства, здійснення координації зв`язків і безпосереднього зв`язку Підприємства з громадськістю і пресою відповідно до загальної мети Підприємства та підпорядковується безпосередньо генеральному директору Підприємства.» «1.5. Структура та чисельність відділу визначається відповідно до штатного розпису Підприємства, затвердженого у встановленому порядку, та складається із начальника відділу який очолює Відділ, провідних юрисконсультів та фахівця із зв`язків з громадськістю та пресою. Начальник та працівники відділу контролю господарської діяльності та правового забезпечення призначається на посаду та звільняється з посади керівником Підприємства. При прийомі працівників відділу на роботу, перед призначенням на посаду, претенденти на посади працівників відділу узгоджуються з начальником відділу.» «1.6. Керівництво діяльністю Відділом та розподіл обов`язків між працівниками Відділу здійснює начальник відділу. На час тимчасової відсутності начальника відділу, його обов`язки виконує особа що його заміщує (тимчасово виконуючий обов`язки начальника відділу) яка, за поданням начальника відділу, призначається із числа працівників Відділу розпорядженням (наказом) керівника Підприємства.», «6.1. Під час виконання свої обов`язків, працівники Відділу керуються даним Положенням, посадовими інструкціями та діючим законодавством України.» «6.2. Начальник відділу здійснює керівництво діяльністю Відділу, розподіляє обов`язки між працівниками, очолює та контролює їх роботу.» «6.3. Усі співробітники Відділу зобов`язані дотримуватися трудової дисципліни, виконувати свої посадові обов`язки якісно та у встановлені строки. Строки для виконання обов`язків працівників відділу (виконання покладених завдань) мають бути розумними і обґрунтованими, тобто такими, яких об`єктивно має бути достатньо для виконання тих чи інших завдань.» «8.1. Підприємство зобов`язано створювати належні умови для роботи Відділу, підвищення кваліфікації працівників Відділу, забезпечити окреме приміщення для розташування Відділу, телефонний зв`язок, сучасну комп`ютерну та оргтехніку, транспорт, нормативно-правові акти і довідкові матеріали для виконання службових обов`язків працівниками відділу.
Матеріалами справи, зокрема наданими самою позивачкою аудіозаписами, підтверджується, що на нараді 28.04.2025 року в.о. генерального директора КНП «ООПЦПЗ» ООР» Сєрова О.Ю. повідомила ОСОБА_1 про те, що її робоче місце визначено за адресою: м. Одеса, вул. Віталія Нестеренка, 9, оскільки у Структурному підрозділі на вул. Канатній не має характеру роботи, яка відповідає поняттю юридичної. Всі працівники відділу контролю господарської діяльності та правового забезпечення знаходяться за адресою: м. Одеса, вул. Віталія Нестеренка, 9, що відповідає Організаційній структурі КНП. Ці обставини визнаються ОСОБА_1 , та підтверджуються нею же наданими доказами.
Суд виходить із того, що не вважається переведенням на іншу роботу і не потребує згоди працівника переміщення його на тому ж підприємстві, в установі, організації на інше робоче місце, в інший структурний підрозділ у тій же місцевості, доручення роботи на іншому механізмі або обладнанні у межах спеціальності, кваліфікації чи посади, обумовленої трудовим договором (частина друга статті 32 КЗпП України).
Таким чином, роботодавець мав встановлене законом право змінити робоче місце позивача, без її згоди, оскільки така зміна відбувалась у тій же місцевості. 
На обґрунтування причин невиходу на роботу за адресою: м. Одеса, вул. Віталія Нестеренка, 9, позивач посилалась на незаконну, з її точки зору, без дотримання відповідної процедури, зміну роботодавцем її істотних умов праці.
Разом із тим, суд констатує, що ті обставини, якими позивач обґрунтовувала свої позовні вимоги і вважала зміною істотних умов праці, по своїй суті є переміщенням працівника на тому ж підприємстві, установі, організації у тій же місцевості, і не має бути попередньо погоджене з ним. При цьому незгода працівника з переміщенням на інше робоче місце не має такого правового наслідку, як право невиходу на роботу, яке не повинно було б кваліфікуватися як вчинення прогулу.
Таке правозастосування узгоджується із правовими висновками Верховного Суду викладеними зокрема у постанові від 05.10.2022 року у справі № 756/7462/21, які суд в силу вимог ч.4 ст. 263 ЦПК України враховує при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин. 
В свою чергу, до доводів позивача ОСОБА_1 в частині відсутності наказу про зміну її робочого місця, суд ставиться критично, оскільки відсутній будь-який наказ про первісне визначення її робочого місця за адресою: м. Одеса, вул. Канатна, 27. На нараді 28.04.2025 року в.о. генерального директора КНП «ООПЦПЗ» ООР» Сєрова О.Ю. повідомила ОСОБА_1 про те, що її робоче визначено за адресою: м. Одеса, вул. Віталія Нестеренка, 9, що фактично відповідає порядку первісного визначення її робочого місця, з яким позивач погоджувалась. 
Суд враховує, що працівник є слабшою, ніж роботодавець стороною у трудових правовідносинах. Водночас, у вказаних відносинах і працівник має діяти добросовісно щодо реалізації своїх прав, а інтереси роботодавця також мають бути враховані. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами працівника та роботодавця.
Згідно з частиною першою статті 9 ЦК України положення ЦК України застосовуються до врегулювання, зокрема трудових відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавствами. Таким чином, положення ЦК України мають застосовуватися субсидіарно для врегулювання трудових відносин. У трудових правовідносинах працівник має діяти добросовісно, реалізуючи його права, що, зокрема, вимагає частина третя статті 13 ЦК України, не допускаючи дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.
За обставин даної справи, якщо виходити з позиції позивача, вона первісно погодилась на усне визначення її робочого місця за адресою: м. Одеса, вул. Канатна, 27, будучи професійним юристом не наполягала на закріпленні за нею робочого місця, згідно наказу. 
Повідомивши 28.04.2025 року відповідачу ОСОБА_1 про визначення її робочого місця за адресою місцезнаходження Апарату управління КНП «ООПЦПЗ» ООР»: м. Одеса, вул. Віталія Нестеренка, 9, за якою фактично виконують свої обов`язки всі провідні юрисконсульти відділу господарського контролю та правового забезпечення КНП «ООМЦПЗ» ООР, роботодавець діяв у той же спосіб, з яким первісно погодилась позивачка.
Крім того, за обставин даної справи, суд зазначає, що пріоритетним в даних правовідносинах є саме повідомлення позивача про визначення (зміну) її робочого місця, що фактично відбулось на нараді 28.04.2025 року, не заперечується позивачем, та відповідає Організаційній структурі підприємства, додатково підтверджується надісланими на її адресу наказами та повідомленнями. Більш того, сама позивач визнає обставини того, що її повідомили на нараді про визначення її робочого місця за адресою: м. Одеса, вул. Віталія Нестеренка, 9. 
Наказом КНП «ООМЦПЗ» ООР» №58-в від 25 квітня 2025 року «Про надання відпусток», ОСОБА_1 , провідному юрисконсульту апарату управління, переведено на посаду провідного юрисконсульта відділу контролю господарської діяльності та правового забезпечення, надано додаткову оплачувану відпустку, як одинокій матері, тривалістю 10 календарних днів з 29.04.2025 по 08.05.2025. Підстава: заява ОСОБА_1 . 
Наказом КНП «ООМЦПЗ» ООР» №75-в від 24 травня 2025 року «Про надання відпусток» ОСОБА_1 , провідному юрисконсульту відділу господарської діяльності та правового забезпечення, на зміну наказу №58-в від 25.04.2025р., продовжено щорічну відпустку, у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю на час відпустки, за період роботи 09.10.2024-08.10.2025 тривалістю 10 календарних днів з 24.05.2025р. по 02.06.2025р.(основна). Підстава: заява, лист. 
ОСОБА_1 провідному юрисконсульту відділу господарської діяльності та правового забезпечення КНП «ООМЦПЗ» ООР» за період з жовтня 2024 року – по травень 2025 року нарахована заробітна плата у розмірі 145 598,83 грн. та виплачено - 113 431,64 грн., що підтверджується довідкою про доходи №57 від 13 червня 2025 року. 
Наказом КНП «ООМЦПЗ» ООР» № 80-А від 16 червня 2025 року «Про надання пояснень щодо причин відсутності на роботі», ОСОБА_1 , провідного юрисконсульта відділу контролю господарської діяльності та правового забезпечення КНП «ООМЦПЗ» OOP», в строк до 17 годин 30 хвилин 16 червня 2025 року зобов`язано надати письмові пояснення щодо відсутності на роботі з 03 червня 2025 року по 13 червня 2025 року з 09 годин 00 хвилин до 17 годин 30 хвилин (упродовж робочих днів).
Наказом КНП «ООМЦПЗ» ООР» № 83-А від 26 червня 2025 року «Про надання пояснень щодо причин відсутності на роботі», ОСОБА_1 , провідного юрисконсульта відділу контролю господарської діяльності та правового забезпечення КНП «ООМЦПЗ» OOP», в строк до 17 годин 30 хвилин 01 липня 2025 року зобов`язано надати письмові пояснення щодо відсутності на роботі з 03 червня 2025 року з 09 год 00 хв до 17 год 30 хв (упродовж робочого дня) та з 16 червня 2025 року по 26 червня 2025 року протягом робочих днів ( з 09:00 год до 17:30 год). 
Згідно копії вимоги № 3336 від 26 червня 2025 року, підписаної в.о. генерального директора Сєровою О., КНП «ООМЦПЗ» ООР» повторно просить надати ОСОБА_1 письмові пояснення щодо відсутності на робочому місці з 03 червня 2025 року по 13 червня 2025 (протягом робочих днів), з 16 червня 2225 року по 26 червня 2025 року (протягом робочих днів). 
Наказ № 83-А від 26 червня 2025 року та вимогу про надання письмових пояснень від 26.06.225 року № 3336 направлено 26 червня 2026 року засобами поштового зв`язку на ім`я ОСОБА_1 на адресу: АДРЕСА_5 , що підтверджується копією опису вкладення до поштового відправлення № 650603074747.
09 липня 2025 року ОСОБА_1 на електронну адресу КНП «ООМЦПЗ» ООР» направила письмові пояснення на виконання наказу № 83-а від 26 червня 2025 року, що підтверджується скріншотом вихідних повідомлень з електронної пошти. 
Наказом № 234 -к/тр від 17 липня 2025 року «Про оголошення догани ОСОБА_11 », у зв`язку з відсутністю на робочому місці без поважних причин та не надання документів, які б підтверджували поважність відсутності, що є порушенням трудової дисципліни, ОСОБА_1 , провідному юрисконсульту відділу контролю господарської діяльності та правового забезпечення, догану за порушення трудової дисципліни, п. 1 ч. 1 статті 147 Кодексу законів про працю України. Підстави: 1. Доповідна записка начальника відділу контролю господарської діяльності та правового забезпечення Юлії Івлевої від 17.07.2025, Копії актів про відсутність ОСОБА_6 на роботі.
Згідно табелів обліку використання робочого часу за спірний період: з 03.06.2025 по 06.06.2025; з 09.06.2025 по 13.06.2025; з 16.06.2025 по 20.06.2025; з 23.06.2025 по 25.06.2025 – позначка «НЗ» (неявки з нез`ясованих причин); 26.06.2025, 27.06.2025, 30.06.2025 – позначка «ТН» (оплачувана тимчасова непрацездатність). В табелі обліку використання робочого часу за липень 2025 за період з 01 липня 2025 по 31 липня 2025 року: з 01.07.2025 по 04.07.2025 позначка «ТН» (оплачувана тимчасова непрацездатність); з 07.07.2025 по 11.07.2025; з 14.07.2025 по 18.07.2025; з 21.07.2025 по 25.07.2025; з 28.07.2025 по 31.07.2025 - позначка «НЗ» (неявки з нез`ясованих причин).
Матеріали справи містять Акти КНП «ООМЦПЗ» ООР», за підписом начальника відділу кадрів І.Савіної, провідного юрисконсульта відділу контролю господарської діяльності та правового забезпечення ОСОБА_12 , голови первинної профспілкової організації ОСОБА_13 , про відсутність на роботі ОСОБА_1 за адресою: м. Одеса, вул. Віталія Нестеренка, 9, з 03.06.2025 року по 10.10.2025 року. Також, матеріали справи містять Службові записки начальника віллу ОСОБА_14 , адресовані в.о. генерального директора О.Сєровій, про те, що ОСОБА_1 не приступила до виконання своїх обов`язків за своїм робочим місцем з 03.06.2025 року по 10.10.2025 року.
Суд критично відноситься до доводів позивача про те, що в Актах не зазначено адреси робочого місця, за якою вона відсутня, оскільки Акти складені після повідомлення позивачу про визначення (зміну) її робочого місця, за адресою: м. Одеса, вул. Віталія Нестеренка, 9, крім того позивач не заперечує факт того, що вона не виходила на работу за цією адресою. 
Страховий стаж за червень 2025 року 16 днів; липень 2025 року -9 днів; серпень 2025 року -0 днів; вересень 2025 року – 0 днів; жовтень 2025 року -0 днів; листопада 2025 року – 0 днів; грудень 2025 року – 0 днів, що підтверджується реєстром застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.
22 липня 2025 року Південне міжрегіональне управління Державної служби з питань праці листом проінформовало ОСОБА_15 про розгляд скарг від 23.06.2025 та 14.07.2025, стосовно порушення норм чинного законодавства про працю, в частині вчинення мобінгу (цькування), невиплати заробітної плати та з проханням вжити заходів щодо поновлення виплати Вам належної заробітної плати з червня 2025 та припинення мобінгу з боку посадових осіб Комунального некомерційного підприємства «Одеський обласний медичний центр психічного здоров`я» Одеської обласної ради. В даному листі Міністерство рекомендує звернутися до суду для вирішення трудового спору. 
28 серпня 2025 року Південне міжрегіональне управління Державної служби з питань праці листом проінформовало Клещову Л. про розгляд заяви від 31.07.2025, стосовно незаконних дій в.о. генерального директора Комунального некомерційного підприємства «Одеський обласний медичний центр психічного здоров`я» Одеської обласної ради Серової О.Ю., які полягають у невиплаті належної заробітної плати за червень та липень 2025, внесення недостовірних відомостей до табелів обліку робочого часу та складанням завідомо неправдивих документів. В даному листі Міністерство рекомендує звернутися до суду для вирішення трудового спору. 
Таким чином, матеріалами справи підтверджується, у тому числі і наказами, визначення (зміна) робочого місця ОСОБА_1 , на яку відповідач має повне право, без згоди позивача, оскільки вона відбувається в межах однієї місцевості, та відповідає Організаційній структурі Комунального некомерційного підприємства «Одеський обласний медичний центр психічного здоров`я» Одеської обласної ради, затвердженої наказом від 22 липня 2024 року №75-А. Тим самим фактично позивач була поставлена в рівні умови із усіма провідними юрисконсультами відділу господарського контролю та правового забезпечення КНП «ООМЦПЗ» ООР», суд не вбачає порушення права позивача.
Питання дисципліни труда урегульовано главою Х КЗпП України.
Трудова дисципліна - це система правових норм, що регулюють внутрішній трудовий розпорядок, встановлюють трудові обов`язки працівників та роботодавця, визначають заохочення за успіхи в роботі й відповідальність за невиконання цих обов`язків.
За приписами ст. 139 КЗпП України працівники зобов`язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження роботодавця, додержувати трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна роботодавця, з яким укладено трудовий договір.
Згідно зі ст. 140 КЗпП України трудова дисципліна на підприємствах, в установах, організаціях забезпечується створенням необхідних організаційних та економічних умов для нормальної високопродуктивної роботи, свідомим ставленням до праці, методами переконання, виховання, а також заохоченням за сумлінну працю. У необхідних випадках заходи дисциплінарного впливу застосовуються стосовно окремих несумлінних працівників.
За порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: 1) догана; 2) звільнення. Законодавством, статутами і положеннями про дисципліну можуть бути передбачені для окремих категорій працівників й інші дисциплінарні стягнення (ст. 147 КЗпП України.)
Відповідно до ст. 147-1 КЗпП України дисциплінарні стягнення застосовуються органом, якому надано право прийняття на роботу (обрання, затвердження і призначення на посаду) даного працівника. На працівників, які несуть дисциплінарну відповідальність згідно із статутами, положеннями та іншими актами законодавства про дисципліну, дисциплінарні стягнення можуть накладатися також органами, вищими у порядку підлеглості щодо органів, зазначених у частині першій цієї статті. Працівники, які займають виборні посади, можуть бути звільнені тільки за рішенням органу, який їх обрав, і лише з підстав, передбачених законодавством.
Порядок застосування дисциплінарних стягнень визначений положеннями ст. 149 КЗпП України .
Так, до застосування дисциплінарного стягнення роботодавець повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення.
За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення роботодавець повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку.
Ознакою порушення трудової дисципліни є наявність проступку в діях або бездіяльності працівника.
Під порушенням трудової дисципліни слід розуміти винне протиправне невиконання або неналежне виконання працівником покладених на нього трудових обов`язків. Вина, як одна з ознак порушення трудової дисципліни, є цілком необхідною для притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності.
Дисциплінарний проступок визначається як винне невиконання чи неналежне виконання працівником своїх трудових обов`язків. Складовими дисциплінарного проступку є дії (бездіяльність) працівника; порушення або неналежне виконання покладених на працівника трудових обов`язків; вина працівника; наявність причинного зв`язку між діями (бездіяльністю) і порушенням або неналежним виконанням покладених на працівника трудових обов`язків.
Зазначеного висновку дійшов Верховний Суд у постановах від 18 січня 2018 року у справі № 757/16203/16-ц, від 19 липня 2022 року у справі № 608/715/21, від 30 березня 2022 року у справі № 530/1450/19, від 17 лютого 2022 у справі № 171/131/20.
Недоведеність хоча б одного з цих елементів виключає наявність дисциплінарного проступку.
Саме на роботодавцеві лежить обов`язок надати докази фактів винного вчинення працівником дисциплінарного проступку. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати всі обставини, за яких вчинено проступок. Для притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності в обов`язковому порядку має бути встановлена вина як одна із важливих ознак порушення трудової дисципліни. За відсутності вини працівник не може бути притягнутий до дисциплінарної відповідальності.
Отже, при розгляді справ про накладення дисциплінарних стягнень за порушення трудової дисципліни судам необхідно з`ясовувати, в чому конкретно проявилося порушення, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147-149 КЗпП України правила і порядок застосування дисциплінарного стягнення, зокрема, чи враховані обставини, за яких вчинено проступок.
Для правомірного накладення дисциплінарного стягнення роботодавцем необхідна наявність сукупності таких умов: порушення має стосуватися лише тих обов`язків, які є складовими трудової функції працівника чи випливають з правил внутрішнього трудового розпорядку. Невиконання чи неналежне виконання працівником трудових обов`язків має бути винним, скоєним без поважних причин умисно або з необережності.
Зазначеного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 22 липня 2020 року по справі № 554/9493/17 (провадження № 61-38286св18).
Таким чином, догана є заходом дисциплінарного стягнення за вчинений працівником дисциплінарний проступок (порушення трудової дисципліни чи правил внутрішнього трудового розпорядку).
Підставою застосування дисциплінарного стягнення є вчинення працівником протиправного, винного діяння (дії чи бездіяльності), яке визнається дисциплінарним проступком.
Протиправність поведінки працівника полягає в порушенні ним своїх трудових обов`язків, закріплених нормами трудового права, а саме КЗпП, правилами внутрішнього розпорядку, статутами, положеннями, посадовими інструкціями, трудовим договором (контрактом), колективним договором, а також у порушенні або невиконанні правомірних наказів та розпоряджень роботодавця.
Недоведеність хоча б одного з цих елементів виключає наявність дисциплінарного проступку.
У наказі про накладення дисциплінарного стягнення обов`язково має бути зазначено, в чому полягає порушення трудової дисципліни, тобто має бути вказівка на фактичні обставини, які послужили підставою для застосування заходу дисциплінарного стягнення.
Наказ про накладення дисциплінарного стягнення повинен містити нормативне посилання, тобто роботодавець повинен зазначити назву, статтю, її частину, абзац, пункт, підпункт нормативно правового акта чи акта локального нормотворення, на підставі якого працівник притягується до дисциплінарної відповідальності.
Виконання всіх цих вимог є безумовною запорукою правильного та законного оформлення прийнятого роботодавцем рішення, що одночасно виступає гарантією дотримання трудових прав працівників.
Відповідно до статті 150 КЗпП України дисциплінарне стягнення може бути оскаржене працівником у порядку, встановленому чинним законодавством.
Судом встановлено, що наказом № 234 -к/тр від 17 липня 2025 року «Про оголошення догани Клещовій Лілії», у зв`язку з відсутністю на робочому місці без поважних причин та не надання документів, які б підтверджували поважність відсутності, що є порушенням трудової дисципліни, ОСОБА_1 , провідному юрисконсульту відділу контролю господарської діяльності та правового забезпечення, оголошено догану за порушення трудової дисципліни, п. 1 ч. 1 статті 147 Кодексу законів про працю України. Підстави: 1. Доповідна записка начальника відділу контролю господарської діяльності та правового забезпечення Юлії Івлевої від 17.07.2025, Копії актів про відсутність ОСОБА_6 на роботі.
Доказів, що позивач знаходилась на робочому місці та виконувала трудові обов`язки провідного юрисконсульта відділу контролю господарської діяльності та правового забезпечення КНП «ООМЦПЗ» OOP» за адресою: м. Одеса, вул. Віталія Нестеренко, буд. 9, або поза межами робочого місця (м. Одеса, вул. Віталія Нестеренко, буд. 9) протягом робочого часу з 09 годин 00 хвилин до 17 годин 30 хвилин чи поважності причин відсутності на роботі в дні, зазначені в Доповідній записці начальника відділу контролю від 17.07.2025 року, та Актах про відсутність на роботі, суду не надано.
Суд констатує, що без наказу про відрядження, виклику чи заяви позивача, відсутність на роботі провідного юрисконсульта відділу контролю господарської діяльності та правового забезпечення КНП «ООМЦПЗ» OOP» за адресою: м. Одеса, вул. Віталія Нестеренко, буд. 9, свідчить про відсутність на робочому місці без поважних причин.
При цьому, суд критично відноситься до доводів позивача ОСОБА_1 про невідповідність Наказу про догану вимогам чинного законодавства, оскільки оспорюваний наказ містить посилання на Доповідну записку начальника відділу контролю від 17.07.2025 року, та Акти про відсутність на роботі, які містяться в матеріалах справи, та чітко містять фактичні обставини, які послужили підставою для застосування заходу дисциплінарного стягнення.
Відповідно до частини першої статті 94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.
Враховуючи, що позивач не довела, що виконувала трудові обов`язки провідного юрисконсульта відділу контролю господарської діяльності та правового забезпечення КНП «ООМЦПЗ» OOP» на робочому місці, або поза межами робочого місця (м. Одеса, вул. Віталія Нестеренко, буд. 9) протягом робочого часу з 09 годин 00 хвилин до 17 годин 30 хвилин, з 03.06.2025 року по 31.01.2026 року, відсутні підстави для стягнення з КНП «ООМЦПЗ» ООР» на користь позивача заробітної плати без урахування (утримання) податків, зборів й інших обов`язкових платежів за період у загальному розмірі 121 218 грн. 59 коп.
Надаючи правову оцінку позовним вимогам ОСОБА_1 про встановлення факту вчинення мобінгу на робочому місці, що проявляється у систематичних умисних діях та/або бездіяльність з боку посадових осіб КНП «ООМЦПЗ» ООР», а саме: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , суд зазначає наступне. 
Частина друга статті 2 Кодексу законів про працю України передбачає, що працівники реалізують право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою. Працівники мають право на відпочинок відповідно до законів про обмеження робочого дня та робочого тижня і про щорічні оплачувані відпустки, право на здорові і безпечні умови праці, на гідне ставлення з боку роботодавця, інших працівників, на об`єднання в професійні спілки та на вирішення колективних трудових конфліктів (спорів) у встановленому законом порядку, на участь в управлінні підприємством, установою, організацією, на матеріальне забезпечення в порядку соціального страхування в старості, а також у разі хвороби або реабілітації, повної або часткової втрати працездатності, на матеріальну допомогу в разі безробіття, на право звернення до суду для вирішення трудових спорів незалежно від характеру виконуваної роботи або займаної посади, крім випадків, передбачених законодавством, та інші права, встановлені законодавством.
Однією з гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у абз. 8 ст. 5-1 КЗпП України правовий захист від мобінгу (цькування), дискримінації, упередженого ставлення у сфері праці, захист честі та гідності працівника під час здійснення ним трудової діяльності, а також забезпечення особам, які зазнали таких дій та/або бездіяльності, права на звернення до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, та до суду щодо визнання таких фактів та їх усунення (без припинення працівником трудової діяльності на період розгляду скарги, провадження у справі), а також відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок таких дій та/або бездіяльності, на підставі судового рішення, що набрало законної сили.
11.12.2022 набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо запобігання та протидії мобінгу (цькуванню)» від 16.11.2022, яким Кодекс Законів про працю України доповнено статтею 2-2.
Відповідно до ст. 2-2 КЗпП України, мобінг (цькування) - систематичні (повторювані) тривалі умисні дії або бездіяльність роботодавця, окремих працівників або групи працівників трудового колективу, які спрямовані на приниження честі та гідності працівника, його ділової репутації, у тому числі з метою набуття, зміни або припинення ним трудових прав та обов`язків, що проявляються у формі психологічного та/або економічного тиску, зокрема із застосуванням засобів електронних комунікацій, створення стосовно працівника напруженої, ворожої, образливої атмосфери, у тому числі такої, що змушує його недооцінювати свою професійну придатність.
Формами психологічного та економічного тиску, зокрема, є:
створення стосовно працівника напруженої, ворожої, образливої атмосфери (погрози, висміювання, наклепи, зневажливі зауваження, поведінка загрозливого, залякуючого, принизливого характеру та інші способи виведення працівника із психологічної рівноваги);
безпідставне негативне виокремлення працівника з колективу або його ізоляція (незапрошення на зустрічі і наради, в яких працівник, відповідно до локальних нормативних актів та організаційно-розпорядчих актів має брати участь, перешкоджання виконанню ним своєї трудової функції, недопущення працівника на робоче місце, перенесення робочого місця в непристосовані для цього виду роботи місця);
нерівність можливостей для навчання та кар`єрного росту;
нерівна оплата за працю рівної цінності, яка виконується працівниками однакової кваліфікації;
безпідставне позбавлення працівника частини виплат (премій, бонусів та інших заохочень);
необґрунтований нерівномірний розподіл роботодавцем навантаження і завдань між працівниками з однаковою кваліфікацією та продуктивністю праці, які виконують рівноцінну роботу.
Вимоги роботодавця щодо належного виконання працівником трудових обов`язків, зміна робочого місця, посади працівника або розміру оплати праці в порядку, встановленому законодавством, колективним або трудовим договором, не вважаються мобінгом (цькуванням).
Вчинення мобінгу (цькування) заборонено.
Особи, які вважають, що вони зазнали мобінгу (цькування), мають право звернутися із скаргою до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, та/або до суду.
Звертаючись з даним позовом позивач зазначила, що відносно неї вчиняються дії щодо мобінгу на робочому місці, що проявляється у систематичних умисних діях та/або бездіяльність з боку ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , спрямовані на приниження честі та гідності позивача, її ділової репутації, у тому числі з метою зміни та/або припинення позивачем трудових прав та обов`язків, що проявляються у формі психологічного (погрози звільнення, погрози невиплати заробітної плати, твердження про невиконання позивачем своїх посадових обов`язків, повне ігнорування її усних звернень та письмових заяв, та ін.) та економічного тиску (невчасна та неповна виплата належної позивачу заробітної плати, безпідставне позбавлення позивача заробітної плати, нерівна оплата за працю рівної цінності, яка виконується працівниками однакової кваліфікації), також, створюється стосовно позивача напружена, ворожа, образлива атмосфера, у тому числі така, що змушує її недооцінювати свою професійну придатність та призводить до погіршення її фізичного та психологічного стану.
Між тим, з тексту позовної заяви та доданих доказів не вбачається належним чином доведених фактів створення стосовно позивача напруженої, ворожої, образливої атмосфери.
У справі, що розглядається, позивачем не надано доказів, з яких можливо було б встановити факти погроз, висміювання, наклепів, зневажливих зауважень тощо з боку керівників, що свідчили б про наявність мобінгу у діях роботодавця.
Також істотне значення має той факт, що будь-які вимоги роботодавця щодо належного виконання трудових обов`язків, визначених трудовим договором та посадовою інструкцією, є законними вимогами і не можуть розцінюватись як мобінг.
Щодо твердження позивача про здійснення економічного тиску на неї, суд зазначає, що законні дії роботодавця, такі як невиплата зарплати за невідпрацьований час, не вважаються мобінгом (цькуванням), оскільки вони регулюються трудовим законодавством. 
Відтак, оскільки позивач, на виконання свого процесуального обов`язку не надала належних, і неспростовних доводів на підтвердження своєї позиції щодо мобінгу відносно неї зі сторони відповідача, а саме : факту систематичних, тривалих умисних дій або бездіяльності роботодавця, які спрямовані на приниження честі та гідності, її ділової репутації, у тому числі з метою набуття, зміни або припинення нею трудових прав та обов`язків, що проявляються у формі психологічного та/або економічного тиску, суд ухвалює рішення про відмову у задоволенні цієї позовної вимоги.
Надаючи правову оцінку позовній вимозі ОСОБА_1 про стягнення моральної шкоди, суд зазначає наступне. 
Згідно зі статтею 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.
Суд зазначає, що у спірних правовідносинах вимога про стягнення моральної шкоди є похідною від встановлення факту мобінгу позивача. Моральна шкода не може стягуватися сама по собі, не будучи наслідком порушення права чи інтересу позивача.
Отож, якщо право, за захистом якого подано позов, не порушено, не встановлено факту мобінгу, то і підстав для відшкодування моральної шкоди немає.
Статтею 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Зміст ч. 2 ст. 78 ЦПК України визначає, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.
Відповідно до положень статей 12, 13, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.
Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. У іншому разі, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі винести рішення у справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі (постанова Верховного Суду від 10.04.2020 у справі № 522/22023/16-ц).
При оцінці достатності доказів діють спеціальні правила стандарти доказування, якими має керуватися суд при вирішенні справи. Стандарти доказування є важливим елементом змагальності процесу. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про її недоведеність (постанова Верховного Суду від 29.08.2018 у справі № 910/23428/17).
Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.
На позивача покладений обов`язок з врахуванням предмету і підстав позову довести в суді ті обставини на які він посилається, як на підставу своїх позовних вимог і відповідно, що є підстави до застосування до спірних правовідносин відповідних положень чинного законодавства України. Тобто, позивач повинна була довести за допомогою належних та допустимих доказів, з урахуванням положень ЦПК України, зазначені нею обставини. Однак таких доказів позивач не надала і не ставила перед судом питання про їх витребування.
Відповідно до положень статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Таким чином, беручи до уваги принципи змагальності та диспозитивності цивільного процесу, враховуючи, що позивачем не надано суду доказів на підтвердження позовних вимог, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.
V. Cудові витрати. 
За правилами ч.1, ч. 6ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Враховуючи, що в задоволенні позову відмовлено повністю, а позивач звільнена від сплати судового збору за позовну вимогу про стягнення заробітної плати, тому судовий збір за таку вимогу слід віднести за рахунок держави.
Враховуючи, що в задоволенні позову відмовлено повністю, сплачений позивачем судовий збір за решту позовних вимог слід залишити за позивачем.
Керуючись статтями 12, 13, 258-259, 264-265, 274-275, 279, 280, 354 ЦПК України,
УХВАЛИВ:
У задоволенні позову ОСОБА_1 до Комунального некомерційного підприємства «Одеський обласний медичний центр психічного здоров`я» Одеської обласної ради, про стягнення заробітної плати, визнання незаконним наказу в частині переведення, поновлення на посаді, визнання незаконним та скасування наказу про оголошення догани, визнання факту вчинення мобінгу, стягнення моральної шкоди – відмовити. 
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
Повний текст рішення суду складено 02.04.2026 року, у зв`язку із тривалою та періодичною відсудністю в суді електроенергії. 

Суддя: К.О. Далеко