ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

18 лютого 2026 року
м. Київ

справа № 554/2123/25
провадження № 61-10510св25

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Червинської М. Є., 
суддів: Зайцева А. Ю., Коротенка Є. В., Коротуна В. М. (суддя-доповідач), Тітова М. Ю.,

учасники справи:
заявник - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Позика»,
заінтересовані особи: 
стягувач - Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна», 
боржники: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу представника ОСОБА_1 і ОСОБА_2 - Юхимця Андрія Володимировича на ухвалу Октябрського районного суду м. Полтави від 27 лютого 2025 року у складі судді Шевської О. І. та постанову Полтавського апеляційного суду від 
14 липня 2025 року у складі колегії суддів: Дорош А. І., Лобова О. А., 
Триголова В. М.,

ВСТАНОВИВ:

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

У лютому 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Позика» (далі - ТОВ «ФК «Позика») звернулося до суду із заявою про заміну стягувача.

Заява мотивована тим, що 05 травня 2006 року між ОСОБА_1 
і АТ «Райффайзен Банк Аваль» (правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк») укладено кредитний договір № ML-D00/046/2006. 01 лютого 2007 року між ОСОБА_1 і ПАТ «ОТП Банк» укладено кредитний договір 
№ CNL-D00/006/2007. 16 травня 2006 року між боржником і АТ «Райффайзен Банк Аваль» укладено договір іпотеки № PML-D00/046/2006, відповідно до якого предметом іпотеки за кредитним договором № ML-D00/046/2006 була квартира АДРЕСА_1 . 01 лютого 2007 року між ОСОБА_1 і ПАТ «ОТП Банк» укладено договір іпотеки 
№ PCNL-D00/006/2007, відповідно до якого предметом іпотеки за кредитним договором № CNL-D00/006/2007 була квартира 
АДРЕСА_1 . 10 грудня 2010 між ПАТ «ОТП Банк» і ТОВ «ОТП Факторинг Україна» укладено договір купівлі-продажу кредитного портфеля, відповідно до якого відступлено кредитні договори № ML-D00/046/2006, 
№ CNL-D00/006/2007 та договори іпотеки № PML-D00/046/2006, 
№ PCNL-D00/006/2007. 

21 лютого 2011 року Октябрський районний суд м. Полтави ухвалив рішення, яким стягнув солідарно з ОСОБА_1 і ОСОБА_2 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» заборгованість за кредитним договором від 05 травня 
2006 року № ML-D00/046/2006 у розмірі 151 366,64 грн та за кредитним договором від 01 лютого 2007 року № CNL-D00/006/2007 у розмірі 
128 500,30 грн, а всього 279 866,95 грн. Звернено стягнення на предмет іпотеки за договорами іпотеки від 05 травня 2006 року № PML-D00/046/2006 
і від 01 лютого 2007 року № PCNL-D00/006/2007, а саме на квартиру 
АДРЕСА_1 , яка належить на праві власності ОСОБА_2 
29 червня 2011 року апеляційний суд Полтавської області ухвалив рішення, яким апеляційну скаргу ОСОБА_1 і ОСОБА_2 задовольнив частково. Заочне рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 21 лютого 
2011 року змінив. Виключив з резолютивної частини рішення суду вказівку про солідарну відповідальність ОСОБА_2 за кредитним договором від 
05 травня 2006 року № ML-D00/046/2006 та за кредитним договором від 
01 лютого 2007 року № CNL-D00/006/2007. Зазначено, що стягнення на предмет іпотеки проводиться в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 05 травня 2006 року № ML-D00/046/2006 та від 
01 лютого 2007 року № CNL-D00/006/2007. Реалізацію предмета застави визначено провести шляхом проведення прилюдних торгів за початковою ціною 253 800,00 грн. В іншій частині судове рішення залишено без змін. 

27 вересня 2024 року між ТОВ «ОТП Факториг Україна» і ТОВ «ФК «Позика» укладено договір факторингу № 09-П, згідно з яким було відступлено право вимоги, зокрема і за вказаними кредитними договорами. 01 жовтня 2024 року ТОВ «ОТП Факторинг Україна» і ТОВ «ФК «Позика» уклали договір відступлення прав вимог за договорами іпотеки, згідно з яким було відступлено право вимоги, зокрема і за вказаними договорами іпотеки. Таким чином, ТОВ «ФК «Позика» є новим кредитором ОСОБА_1 

ТОВ «ФК «Позика» просило замінити стягувача ТОВ «ОТП Факторинг Україна» на його правонаступника - ТОВ «ФК «Позика» у виконавчому провадженні 
з виконання рішення апеляційного суду Полтавської області від 29 червня 
2011 року.

Короткий зміст судових рішень судів першої і апеляційної інстанцій

Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 27 лютого 2025 року заяву задоволено.

Замінено стягувача ТОВ «ОТП Факторинг Україна» на його правонаступника 
ТОВ «ФК «Позика» у виконавчому провадженні з виконання рішення апеляційного суду Полтавської області від 29 червня 2011 року.

Ухвала суду мотивована тим, що звернення правонаступника кредитора із заявою про надання йому статусу стягувача відповідає змісту статей 512, 514 ЦК України та статті 15 Закону України «Про виконавче провадження», 
а оскільки ТОВ «ФК «Позика» набуло право вимоги до боржника, заява підлягає задоволенню.

Постановою Полтавського апеляційного суду від 14 липня 2025 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 , ОСОБА_2 - адвоката Юхимця А. В. залишено без задоволення.

Ухвалу Октябрського районного суду м. Полтави від 27 лютого 2025 року залишено без змін.

Залишаючи апеляційну скаргу без задоволення, апеляційний суд погодився 
з висновком суду першої інстанції.

Короткий зміст вимог та доводів касаційної скарги

13 серпня 2025 року представник ОСОБА_1 і ОСОБА_2 - 
Юхимець А. В. подав до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій просить скасувати ухвалу Октябрського районного суду м. Полтави від 27 лютого 
2025 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 14 липня 
2025 року й ухвалити нове судове рішення, яким відмовити в задоволенні заяви.

Касаційна скарга мотивована тим, що суд провів розгляд цієї справи без належного повідомлення відповідачів про час та місце розгляду справи. Вказує, що суди застосували норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного 
у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 листопада 2020 року 
у справі № 916/617/17, відповідно до якої на стадії виконавчого провадження як на завершальній стадії судового провадження можна замінити сторони виконавчого провадження правонаступником за наявності відкритого виконавчого провадження. З огляду на відсутність відкритого виконавчого провадження заміна сторони виконавчого провадження правонаступником 
є неможливою. ОСОБА_4 не є і не може бути стороною виконавчого провадження.

Доводи інших учасників справи

19 вересня 2025 року ТОВ «ФК «Позика» подало до Верховного Суду відзив, 
у якому просить в задоволенні касаційної скарги відмовити.

Відзив мотивований тим, що суди врахували факт виключення ОСОБА_4 
з резолютивної частини рішення і, відповідно, замінили стягувача саме 
у рішенні апеляційного суду Полтавської області від 29 червня 2011 року. ТОВ «ФК «Позика» є єдиним власником всіх прав вимоги за вказаними кредитними договорами, у тому числі прав на отримання всіх платежів. Звертає увагу на те, що заміна сторони правонаступника може відбуватися як при відкритому виконавчому провадженні, так і при відсутності виконавчого провадження, тобто може бути проведена на будь-якій стадії процесу.

Рух касаційної скарги та матеріалів справи

Ухвалою Верховного Суду від 08 вересня 2025 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано її матеріали із Шевченківського районного суду м. Полтави.

29 жовтня 2025 року матеріали справи надійшли до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 13 листопада 2025 року справу призначено до судового розгляду.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, 
є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу. Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

У частині першій статті 400 ЦПК України встановлено, що, переглядаючи 
у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволеннюз таких підстав.

Мотиви, якими керується Верховний Суд

Кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру (стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція)).

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зауважує, що процесуальні норми призначені забезпечити належне відправлення правосуддя та дотримання принципу правової визначеності, а також про те, що сторони повинні мати право очікувати, що ці норми застосовуються. Принцип правової визначеності застосовується не лише щодо сторін, але й щодо національних судів (рішення ЄСПЛ від 21 жовтня 2010 року у справі «Дія 97» проти України» (Diya 97 v. Ukraine), заява № 19164/04).

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: керує ходом судового процесу; сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

В Україні визнається і діє принцип верховенства права (частина перша статті 8 Конституції України). Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України).

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи.

Про місце, дату і час судового засідання суд повідомляє учасників справи (частина друга статті 211 ЦПК України).

Відповідно до частини третьої статті 442 ЦПК України суд розглядає заяву про заміну сторони її правонаступником у десятиденний строк з дня її надходження до суду у судовому засіданні з повідомленням учасників справи та заінтересованих осіб. Неявка учасників справи та інших осіб не 
є перешкодою для вирішення питання про заміну сторони виконавчого провадження.

Згідно з частинами шостою, сьомою статті 128 ЦПК України в редакції, яка діяла на час розгляду справи в суді першої інстанції, судова повістка, 
а у випадках, встановлених цим Кодексом, - разом з копіями відповідних документів, надсилається до електронного кабінету відповідного учасника справи, а в разі його відсутності - разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення або кур`єром за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи. Стороні чи її представникові за їхньою згодою можуть бути видані судові повістки для вручення відповідним учасникам судового процесу. Судова повістка може бути вручена безпосередньо в суді, а у разі відкладення розгляду справи про дату, час 
і місце наступного засідання може бути повідомлено під розписку. У разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається: 1) юридичним особам та фізичним особам - підприємцям - за адресою місцезнаходження (місця проживання), що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань; 2) фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку.

Днем вручення судової повістки є: 1) день вручення судової повістки під розписку; 2) день отримання судом повідомлення про доставлення судової повістки до електронного кабінету особи; 3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; 4) день проставлення 
у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Якщо повістку надіслано до електронного кабінету пізніше 17 години, повістка вважається врученою у робочий день, наступний за днем її відправлення, незалежно від надходження до суду повідомлення про її доставлення (частина дев`ята статті 128 ЦПК України в редакції, яка діяла на час розгляду справи в суді першої інстанції).

Із матеріалів справи відомо, що суд першої інстанції призначив судове засідання з розгляду заяви ТОВ «ФК «Позика» про заміну стягувача його правонаступником на 27 лютого 2025 року о 11:15 год.

В матеріалах справи є судові повістки про виклик до суду ОСОБА_1 
і ОСОБА_2 на 27 лютого 2025 року о 11:15 год (а. с. 54, 55).

Проте відомостей про отримання ОСОБА_1 і ОСОБА_2 вказаних судових повісток про виклик до суду на 27 лютого 2025 року о 11:15 год 
в матеріалах справи немає.

27 лютого 2025 року суд першої інстанції постановив ухвалу по суті вимог заяви.

Отже, ОСОБА_1 і ОСОБА_2 , які є учасниками цієї справи, не були належним чином повідомлені про розгляд справи судом першої інстанції 
27 лютого 2025 року, судове рішення суду першої інстанції ухвалене за їх відсутності. Процесуальні гарантії забезпечення належного розгляду справи стосовно них порушені через їх непоінформованість про дату і час розгляду справи в суді першої інстанції.

Звертаючись до апеляційного суду з апеляційною скаргою на рішення суду першої інстанції, представник ОСОБА_1 і ОСОБА_2 - Юхимець А. В. вказував про неповідомлення їх судом першої інстанції про судове засідання.

Обов`язок суду повідомити учасників справи про місце, дату і час судового засідання є реалізацією однієї з основних засад (принципів) цивільного судочинства - відкритості судового процесу. Невиконання (неналежне виконання) судом цього обов`язку призводить до порушення не лише права учасника справи бути повідомленим про місце, дату і час судового засідання, а й основних засад (принципів) цивільного судочинства. Розгляд справи в суді першої інстанції за відсутності учасника справи, якого не було повідомлено про місце, дату і час судового засідання, є обов`язковою та безумовною підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення судом апеляційної інстанції, якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

Правильним по суті рішення є в тому випадку, коли воно відповідає вимогам законності й обґрунтованості, оскільки їх порушення має наслідком зміну або скасування оскарженого судового рішення. Оскаржене судове рішення належить залишати без змін за наявності незначних порушень закону, які вже були усунені при розгляді справи, або ж таких, які можуть бути виправлені судом апеляційної інстанції. Правило про те, що «не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань» стосується випадків, коли такі недоліки не призводять до порушення основних засад (принципів) цивільного судочинства.

Такий висновок викладений у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2022 року у справі 
№ 522/18010/18.

Порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою (пункт 3 частини третьої статті 376 ЦПК України).

Водночас суд апеляційної інстанції не встановив належного повідомлення ОСОБА_1 і ОСОБА_2  про розгляд справи в суді першої інстанції та не звернув уваги на пункт 3 частини третьої статті 376 ЦПК України, яким передбачено обов`язкову підставу для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, а тому зробив неправильний висновок про залишення ухвали суду першої інстанції без змін.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до пункту 5 частини першої статті 411 ЦПК України судові рішення підлягають обов`язковому скасуванню з направленням справи на новий розгляд, якщо справу розглянуто за відсутності будь-кого з учасників справи, належним чином не повідомлених про дату, час і місце судового засідання, якщо учасник справи обґрунтовує свою касаційну скаргу такою підставою.

Наведені у касаційній скарзі доводи дають підстави для висновку про її обґрунтованість щодо неналежного повідомлення ОСОБА_1 
і ОСОБА_2 про дату, час і місце судового засідання, що є обов`язковою підставою для скасування оскаржуваної постанови суду апеляційної інстанції та направлення справи на новий розгляд до цього суду.

Керуючись статтями 400, 409, 411, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд 
у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_1 і ОСОБА_2 - Юхимця Андрія Володимировича задовольнити частково.

Постанову Полтавського апеляційного суду від 14 липня 2025 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий	М. Є. Червинська    	
Судді: 	А. Ю. Зайцев   	
	Є. В. Коротенко   	
	В. М. Коротун    	
	М. Ю. Тітов