Справа № 386/105/26 
Провадження № 2/386/42/26
ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 квітня 2026 року      селище Голованівськ

Голованівський районний суд Кіровоградської області
В складі головуючого судді    Гарбуз О. С.
з участю: секретаря судового засідання  Хромей А.Р.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Побузька селищна рада Голованівського району Кіровоградської області, про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням,
встановив:
ОСОБА_3 , яка діє в інтересах ОСОБА_1 , звернулась до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, шляхом направлення 23.01.2026 позовної заяви через підсистему "Електронний суд" в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі, яка надійшла до суду 23.01.2026.
Позовні вимоги обґрунтовує тим, що позивач зареєстрований та проживає у гуртожитку, розташованому за адресою: АДРЕСА_1 . Вказане житлове приміщення у 1989 році було виділено сім`ї ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (мати позивача), з 5 чоловік, проте спеціальний ордер на заняття жилого приміщення їй так і не було видано. ОСОБА_4 проживає за вказаною адресою без реєстрації по теперішній час.
Представник позивача вказала, що позивач разом з матір`ю ОСОБА_4 з 1989 року безперервно проживають та користуються вказаною квартирою, сплачують комунальні послуги, дбають про її утримання. Крім того, з 10.11.2006 за вказаною адресою зареєстрований ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , однак встановлено також факт відсутності проживання ОСОБА_2 з моменту його реєстрації за вказаною адресою. Зазначена особа жодного дня не проживала у квартирі, житлово-комунальні послуги не сплачувала. Фактичне місце проживання ОСОБА_2 не встановлено.
Представник позивача зазначила, що у 2025 році позивач разом з матір`ю почали вирішувати питання щодо оформлення передачі у приватну власність зазначеної квартири в гуртожитку, однак Побузька селищна рада Голованівського району Кіровоградської області повідомила, що відповідно до частини другої статті 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», приватизація житлового приміщення може бути здійснена лише за згодою всіх повнолітніх осіб, які постійно проживають і зареєстровані в квартирі, отже приватизація даного житла без письмової згоди громадянина ОСОБА_2 є неможливою.
Таким чином, єдиною можливістю подальшої приватизації квартири в гуртожитку без письмової згоди ОСОБА_2 є зняття його з реєстрації місця проживання. Відповідно до чинного законодавства України зняття особи із зареєстрованого місця проживання можливе за заявою саме власника житла, а тому ОСОБА_1 не має можливості звернутися до центру надання адміністративних послуг за місцем зареєстрованого місця проживання із відповідною заявою.
Представник позивача вказала, що 16.12.2025 вона направила до Побузької селищної ради Голованівського району Кіровоградської області заяву про зняття особи із зареєстрованого місця проживання, у якій просила Побузьку селищну раду Голованівського району Кіровоградської області звернутися до відділу «Центр надання адміністративних послуг» Побузької селищної ради Голованівського району Кіровоградської області із заявою про зняття з реєстрації місця проживання відповідача. У відповіді на вищевказану заяву Побузька селищна рада повідомила, що оскільки нею не надавалася згода на реєстрацію відповідача за зазначеною адресою, а тому відсутні правові підстави для звернення селищної ради до відділу «Центр надання адміністративних послуг» Побузької селищної ради із заявою про зняття його з реєстрації місця проживання.
Крім того, Побузька селищна рада надала відповідь щодо надання інформації про зареєстроване право власності на кімнати АДРЕСА_2 , повідомивши, що за наявною в Побузькій селищній раді інформацією, право власності на зазначені кімнати не зареєстровано, разом з тим, житловий будинок АДРЕСА_3 не перебуває на балансі Побузької селищної ради та не належить до комунальної власності територіальної громади. Побузька селищна рада не здійснює управління зазначеним майном.
Аналогічний адвокатський запит щодо надання інформації про зареєстроване право власності на вказані кімнати направлено також до Голованівської районної військової адміністрації Кіровоградської області. Голованівська РДА Кіровоградської області повідомила, що в установі відсутня інформація щодо зареєстрованого права власності квартири АДРЕСА_4 .
Таким чином, оскільки позивач позбавлений можливості вирішити питання щодо зняття з реєстрації місця проживання відповідача, він вимушений звернутися до суду із позовною заявою про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. 
Враховуючи вищевикладене, представник позивача вважає, що відповідач з 10.11.2006 без поважних причин відсутній за місцем реєстрації, із заявою про продовження строків тимчасової відсутності до відповідних органів не звертався, а тому є таким що втратив право на користування спірним жилим приміщенням.
У зв`язку з наведеним, представник позивача просить визнати відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_4 .
Ухвалою суду від 03.02.2026 в даній справі відкрито провадження, визначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження та призначено проведення судового засідання для розгляду справи по суті; залучено до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Побузьку селищну раду Голованівського району Кіровоградської області.
Позивач та його представник в судове засідання не з`явились, 08.04.2026 представник позивача подала до суду заяву, в якій просить справу розглядати у її відсутність та відсутність позивача, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити.
Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений своєчасно та належним чином, відповідно до ст.ст. 128, 130 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), що підтверджується відміткою від 01.04.2026 на в застосунку "УКРПОШТА" про невручення рекомендованого листа з причин "адресат відсутній", який направлявся з судовою повісткою-повідомленням за зареєстрованим місцем проживання відповідача; заяву про розгляд справи у його відсутність або відкладення розгляду справи та відзив на позов не подав.
Представник третьої особи Побузької селищної ради Голованівського району Кіровоградської області в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений своєчасно та належним чином, відповідно до ст.ст. 128, 130 ЦПК України, що підтверджується довідкою про доставку 06.03.2026 судової повістки-повідомлення в електронному вигляді; будь-яких заяв до суду не надавав.
За відсутності заперечень позивача про ухвалення заочного рішення, враховуючи належне повідомлення відповідача про дату, час і місце судового засідання, який не з`явився в судове засідання не повідомивши про причини неявки та не подав до суду відзив на позов, суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи та ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
Враховуючи норми ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання учасників справи не перешкоджає розгляду справи по суті, оскільки вони належним чином повідомлені про дату, час і місце засідання, тому суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності сторін і ухвалити рішення на підставі наявних у справі доказів.
У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Відповідно до ч. 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема: припинення правовідношення (частина 2 статті 16 ЦК України).
В силу частин 1, 3 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Судом встановлено, що позивач 06.09.1989 зареєстрований та проживає по АДРЕСА_5 , що підтверджується копією паспорта позивача та копією довідки №93, виданої Побузькою селищною радою Голованівського району Кіровоградської області. Також в зазначеній квартирі з 10.11.2006 зареєстрований відповідач (а.с. 8-9).
Як вбачається з копії Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №456795495 від 16.12.2025 та копії листа Побузької селищної ради Голованівського району Кіровоградської області №02-29/1745 від 25.12.2025, право власності на квартиру АДРЕСА_6 , не зареєстроване (а.с. 5 зворот, 6 зворот).
Згідно копії листа Голованівської районної державної адміністрації від 05.01.2026 №01-34/1/1, в адміністрації відсутня інформація щодо реєстрації права власності за квартирою АДРЕСА_4 (а.с. 6).
Відповідно до копії листа Побузької селищної ради Голованівського району Кіровоградської області №02-29/1715 від 25.12.2025, будинок по АДРЕСА_3 , не належить до об`єктів комунальної власності Побузької селищної ради, селищна рада не надавала згоди та не приймала рішень щодо реєстрації місця проживання ОСОБА_2 за вказаною адресою та не виступала заявником або ініціатором такої реєстрації (а.с. 7).
Як вбачається з копії протоколу №40а спільного засідання адміністрації та профкому Побузького нікелевого заводу від 10.07.1989, ОСОБА_4 було виділено житлову площу у звільненому тимчасовому житлі по АДРЕСА_5 , площею 28 м.кв.; відповідачу такого права не надавалось (а.с. 9 зворот-10).
Відповідно до копії акту обстеження про встановлення на факт проживання від 21.09.2025, а саме: квартири АДРЕСА_4 , в якій проживає ОСОБА_4 , встановлено, що за вказаною адресою зареєстровані ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , однак фактично в квартирі проживають ОСОБА_1 та його мати ОСОБА_4 (без реєстрації). ОСОБА_2 з моменту його реєстрації за вказаною адресою фактично не проживає житлово-комунальні послуги не сплачує (а.с. 11). 
Як вбачається з копії листа Побузької селищної ради Голованівського району Кіровоградської області №02-29/1411 від 25.09.2025, ОСОБА_4 відмовлено в оформленні передачі у приватну власність квартири АДРЕСА_4 , оскільки у квартирі зареєстрований ОСОБА_2 , згода якого на приватизацію відсутня, тому приватизація даного житла без письмової згоди ОСОБА_2 є неможливою (а.с. 12).
Згідно зі ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Згідно з ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним.
Статтею 395 ЦК України визначено, що речовими правами на чуже майно є: 1) право володіння; 2) право користування (сервітут); 3) право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис); 4) право забудови земельної ділянки (суперфіцій). Законом можуть бути встановлені інші речові права на чуже майно.
Відповідно до ст. 396 ЦК України особа, яка має речове право на чуже майно, має право на захист цього права, у тому числі і від власника майна, відповідно до положень глави 29 цього Кодексу.
Статтею 397 ЦК України передбачено, що володільцем чужого майна є особа, яка фактично тримає його у себе. Право володіння чужим майном може належати одночасно двом або більше особам. Фактичне володіння майном вважається правомірним, якщо інше не випливає із закону або не встановлено рішенням суду.
Згідно із ст. 398 ЦК України право володіння виникає на підставі договору з власником або особою, якій майно було передане власником, а також на інших підставах, встановлених законом.
Відповідно до ст. 399 ЦК України право володіння припиняється у разі: 1) відмови володільця від володіння майном; 2) витребування майна від володільця власником майна або іншою особою; 3) знищення майна. Право володіння припиняється також в інших випадках, встановлених законом.
За частино першою ст. 61 ЖК Української РСР, користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення.
Нормами ст. 64 ЖК Української РСР визначено, що члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач та члени його сім`ї.
Наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім`ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей зазначеної згоди не потрібно. Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням (ст. 65 ЖК Української РСР).
Згідно з частиною 1 і 2 ст. 71, ст. 72 ЖК Української РСР, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається житлове приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.
Відповідно до частин 1, 2 с.т 106 ЖК Української РСР, повнолітній член сім`ї наймача вправі за згодою наймача та інших членів сім`ї, які проживають разом з ним, вимагати визнання його наймачем за раніше укладеним договором найму жилого приміщення замість попереднього наймача. Таке ж право у разі смерті наймача або втрати ним права на жиле приміщення належить будь-якому членові сім`ї наймача. У разі відмови наймодавця у визнанні члена сім`ї наймачем за договором найму спір може бути вирішено в судовому порядку.
Правовідносини, пов`язані із зняттям з реєстрації місця проживання регулюються спеціальним нормативно-правовим актом, а саме: Законом України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», за нормами ст. 7 якого, зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється, зокрема, на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.
Згідно частини першої ст. 1 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" від 19.06.1992 №2482-XII (далі - Закон №2482-XII) приватизація державного житлового фонду (далі - приватизація) - це відчуження квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т. ін.) державного житлового фонду на користь громадян України.
До об`єктів приватизації належать квартири багатоквартирних будинків, одноквартирні будинки, житлові приміщення у гуртожитках (житлові кімнати, житлові блоки (секції), кімнати у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів (далі - квартири (будинки), які використовуються громадянами на умовах найму (частина перша ст. 2 Закону №2482-XII).
Відповідно до частини першої ст. 5 Закону №2482-XII, якщо загальна площа квартир (будинків), що підлягають приватизації, відповідає площі, передбаченій абзацом другим статті 3 цього Закону, зазначені квартири (будинки) передаються наймачеві та членам його сім`ї безоплатно. До членів сім`ї наймача включаються лише громадяни, які постійно проживають в квартирі (будинку) разом з наймачем або за якими зберігається право на житло.
Згідно частини четвертої ст. 5 Закону №2482-XII, право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду з використанням житлових чеків одержують громадяни України, які постійно проживають в цих квартирах (будинках) або перебували на обліку потребуючих поліпшення житлових умов до введення в дію цього Закону.
Передача квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім`ї, які постійно мешкають у цій квартирі (будинку), житловому приміщенні у гуртожитку, в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов`язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку), житлового приміщення у гуртожитку (частина друга ст. 8 Закону №2482-XII).
Судом встановлено, що відповідач у квартирі АДРЕСА_4 , більше шести місяців не проживає, а саме з 10.11.2006, про причини відсутності за місцем реєстрації понад шість місяців суду не повідомив, що також підтверджується не отриманням судових повісток-повідомлень відповідачем з підстав відсутності за вказаною адресою, а тому суд приходить до висновку про відсутність таких причин.
Позивач, маючи право на звернення до відповідно органу з метою приватизації житла в порядку Закону №2482-XII, а саме: квартири АДРЕСА_4 , оскільки постійно проживає в цій квартирі, право проживання в якій в 1989 році отримала його матір ОСОБА_4 , не має можливості приватизувати відповідну квартиру у зв`язку з тим, що в ній зареєстрований відповідач, який не являється членом сім`ї ні позивача, ні ОСОБА_4 та який взагалі не мешкає у цій квартирі.
У зв`язку з наведеним, суд приходить до висновку про задоволення позову, оскільки відповідач втратив право користування квартирою в житловому будинку та добровільно не здійснює дії щодо зняття з реєстрації свого місця проживання, що обмежує позивача у приватизації квартири.
Відповідач не оспорює заявлені проти нього позовні вимоги, суду не надав доказів на підтвердження поважних причин, які б перешкоджали йому в проживанні в зазначеній квартирі, а відтак, враховуючи викладене, суд задовольняє позов у повному обсязі
Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Як вбачається з наданої позивачем квитанції №6391-5680-7899-7849 від 23.01.2026 та виписки про зарахування судового збору, останній за подання даного позову до суду сплатив судовий збір в розмірі 1064 грн., виходячи з розміру, встановленого п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України “Про судовий збір”, що підлягає відшкодуванню відповідачем.
Підстав для звільнення відповідача від сплати судового збору судом не встановлено.
Підстави для допущення до негайного виконання судового рішення та для скасування заходів забезпечення позову відсутні.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 4, 5, 12, 13, 76-89, 141, 258, 259, 263-265, 280-282 ЦПК України, суд –
ухвалив:
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Побузька селищна рада Голованівського району Кіровоградської області, про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням - задовольнити повністю.
Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_4 .
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені останнім судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 1064 (одна тисяча шістдесят чотири) грн.
Місце проживання позивача ОСОБА_1 : АДРЕСА_7 ; РНОКПП НОМЕР_1 .
Місце проживання відповідача ОСОБА_2 : АДРЕСА_7 .
Місцезнаходження третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Побузької селищної ради Голованівського району Кіровоградської області: вул. Незалежності, буд. №5, с-ще Побузьке Голованівського району Кіровоградської області, поштовий індекс 26555; ЄДРПОУ 04366666.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Заочне рішення суду може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку шляхом подачі протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Кропивницького апеляційного суду апеляційної скарги. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження , якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Заочне рішення суду набирає законної сили, якщо протягом строку, встановленого ЦПК України,не подані заяви про його перегляд або після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя:        Гарбуз О. С.