ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2026 року	Львів	Справа № 460/21559/25 пров. № А/857/36/26	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:
головуючого-судді Курильця А.Р.,
суддів Кузьмича С.М., Мікули О.І.,
з участю секретаря Волчанського А.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 10 грудня 2025 року у справі № 460/21559/25 за адміністративним позовом Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Рівненській області Львівського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_1 про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинення певних дій,-

суддя в 1-й інстанції Щербаков В.В.,
час ухвалення рішення 10.12.2025 року, 
місце ухвалення рішення м.Рівне,
дата складання повного тексту рішення 10.12.2025 року,

в с т а н о в и в :

Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області звернулося в суд з позовом до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Рівненській області Львівського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_1 про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинення певних дій.
Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 10 грудня 2025 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин справи та невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти постанову про задоволення позову.
Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що ішенням суду від 02.11.2023 року у справі №460/51087/22 зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 з 19 червня 2022 року доплати до пенсії як непрацюючому пенсіонеру, який проживає на території радіоактивного забруднення, у розмірі, визначеному статтею 39 Закону України від 28.02.1991 №796-ХІІ "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", що дорівнює двом мінімальним заробітним платам (згідно із законом про Державний бюджет України на відповідний рік). Повідомлено, що судом видано виконавчий лист по справі, який звернуто до примусового виконання. Вказано, що виконання рішення суду здійснюється відповідно до статті 39 Закону України від 28.02.1991 №796-ХІІ "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", що дорівнює двом мінімальним заробітним платам (згідно із законом про Державний бюджет України на відповідний рік) - виплата пенсії забезпечується за рахунок коштів Державного бюджету України, а тому виплата коштів буде проведена у порядку черги при отриманні відповідного фінансування.

Учасники справи в судове засідання не зявилися, належним чином повідомлялися про час і місце апеляційного розгляду справи, і оскільки їхня неявка не перешкоджає апеляційному розгляду справи, розгляд справи проведено у їхній відсутності без фіксації процесу технічними засобами.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 21 липня 2023 року у справі №460/ зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 з 19 червня 2022 року доплати до пенсії як непрацюючому пенсіонеру, який проживає на території радіоактивного забруднення, у розмірі, визначеному статтею 39 Закону України від 28.02.1991 №796-ХІІ "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", що дорівнює двом мінімальним заробітним платам (згідно із законом про Державний бюджет України на відповідний рік).
12.12.2023 Рівненським окружним адміністративним судом видано виконавчий лист у справі.
З примусового виконання вказаного виконавчого листа відділом примусового виконання рішень 19.12.2023 відкрито виконавче провадження № 73618484.
24.06.2025 державним виконавцем направлено вимогу державного виконавця з метою отримання інформації про виконання рішення суду.
01.07.2025 Головним управлінням надано відповідь щодо виконання рішення 460/51087/22.
26.09.2025 державним виконавцем до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області скеровано другу вимогу, якою просив зазначити в розрізі за кожен місяць з 19.06.2022 , розмір нарохованої доплати (стаття 39 ЗУ №796 ) від мін. ЗП згідно із законом про Державний бюджет України на відповідний рік та з урахуванням змін розміру мінімальної заробітної плати протягом відповідного року), вказати причини такого перерахунку (обчислення). Зазначити суму доплати пенсії (ст.39), що була фактично виплачена стягувачу ОСОБА_1 в розрізі за кожен місяць з 19.06.2022. Зазначити причини виниклої заборгованості щодо виконання рішення суду.
Згідно відповіді Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області повідомлено державного виконавця, що рішення Рівненського окружного адміністративного суду у справі №460/51087/22, виконано відповідно до покладених зобов`язань, в установленому законодавством порядку, що підтверджується рішенням про перерахунок пенсії.
Водночас, з наданих документів, державним виконавцем вбачалось, що сума доплати по рішенню суду (ст.39) виплачувалась з порушенням вимог законодавства, оскільки за період з 19.06.2022 по 31.12.2023 сума доплати становила 4962,00 грн. що не дорівнює двом мінімальним заробітним платам (згідно із законом про Державний бюджет України на відповідний рік) інформація згідно протоколу від 20.12.2023.
Також з листа від 30.09.2025 державним виконавцем встанволено, що станом на 30.09.2025 року рішення №460/51987/22 перебуває на обліку в реєстрі судових рішень за №38887, підтверджуючих документів в якості витягу з вказаного реєстру боржником не долучено, дата взяття на облік виниклого забов`язання не вказана.
Невідомі і заходи, які вживалися для погашення виниклої заборгованості
У зв`язку із зазначеним, 14.11.2025 прийнято постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі 5100 грн.
За змістом позовної заяви, представник пенсійного органу наголошує, що відповідно до протоколу перерахунку пенсії від 17.11.2025, ОСОБА_1 встановлено доплату на виконання рішення суду у справі №460/51087/22 за періоди:
з 19.06.2022 по 30.09.2022 - 13000 грн.
з 01.10.2022 по 31.12.2023 - 13400 грн.
з 01.01.2024 - 3200 грн.
з 01.01.2025 - 2361 грн.
Додатково зазначено, що сума заборгованості на виконання рішення за період з 19.06.2022 по 31.12.2023 становить 245 200,00 грн., однак їх виплата відбудеться після надходження коштів.
Тому, вважаючи постанову про накладення штрафу протиправною, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зауважує наступне.
Відповідно до ст.129-1 Конституції України, судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
Відповідно до ч.2 та ч.4 ст.372 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання. Примусове виконання судових рішень в адміністративних справах здійснюється в порядку, встановленому законом.
Питання примусового виконання судових рішень регулюються Законом України "Про виконавче провадження" № 1404-VІІІ від 02.06.2016.
За визначенням ст.1 Закону № 1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Згідно з ч.1 ст.5 Закону України "Про виконавче провадження" примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".
Примусове виконання рішень, за якими стягувачами є держава, державні органи, здійснюється органами державної виконавчої служби.
Статтею 18 Закону України "Про виконавче провадження" встановлені обов`язки і права виконавців. Виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний, зокрема, здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом. Виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право: проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону, накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом.
Відповідно до ч.6 ст.26 Закону України "Про виконавче провадження", за рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню).
Порядок виконання рішень, за якими боржник зобов`язаний вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення регламентований статтею 63 Закону України "Про виконавче провадження". За рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження (ч. 1). У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність (ч. 2).
Статтею 75 Закону України "Про виконавче провадження" визначена відповідальність за невиконання рішення, що зобов`язує боржника вчинити певні дії.
Зокрема, згідно з ч.1 ст.75 Закону України "Про виконавче провадження" у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.
Відповідно до ч.2 ст.75 Закону України "Про виконавче провадження" у разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення.
Системний аналіз правових норм дає підстав для висновку, що законодавство встановлює відповідальність боржника за невиконання покладеного на нього зобов`язання за невиконання рішення, а саме: накладення штрафу, що зобов`язує боржника до вчинення певних дій. Застосування такого заходу реагування є обов`язком державного виконавця і направлено на забезпечення реалізації мети виконавчого провадження як завершальної стадії судового провадження.
Водночас, для накладення зазначеного штрафу, законодавство передбачає установлення невиконання судового рішення без поважних причин. У залежності від характеру правовідносин і змісту зобов`язання, примусове виконання якого відбувається у межах виконавчого провадження, поважними причинами можуть визнаватися такі обставини, які створили об`єктивні перешкоди для невиконання зобов`язання, і подолання яких для боржника було неможливим або ускладненим.
Отже, лише невиконання боржником рішення суду без поважних на те причин, тягне за собою певні наслідки, встановлені нормами Закону України "Про виконавче провадження". Тобто, на час прийняття державним виконавцем рішення про накладення штрафу має бути встановленим факт невиконання боржником судового рішення без поважних причин, коли боржник мав реальну можливість виконати таке судове рішення, але не зробив цього. Поважними, в розумінні наведених норм Закону України "Про виконавче провадження", можуть вважатися об`єктивні причини, які унеможливили або значно ускладнили виконання рішення боржником та які не залежали від його власного волевиявлення.
Суд зауважує, що переслідуючи мету забезпечення реалізації конституційного принципу обов`язковості судових рішень, адміністративні суди мають зважено підходити до вибору процесуальних засобів такого забезпечення, а саме: встановлювати дійсні причини виникнення затримки у виконанні судового рішення, аналізувати акти законодавства, враховувати здійснені відповідною посадовою особою дії, спрямовані на виконання судового рішення, та їх відповідність вимогам законодавства, встановлювати наявність та форму вини такої посадової особи, а також зазначати про співмірність розміру штрафу та доходів (фінансової спроможності) такої посадової особи. Це не повинно зумовлювати порушення основоположних засад адміністративного судочинства, зокрема, пропорційності, необхідності дотримання оптимального балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи та цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія) тощо. Такі засоби не можуть бути надмірними за визначених умов та не мають призводити до порушення прав, гарантованих Конституцією України та Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод.
Судом встановлено, що підставою для накладення штрафу на позивача слугувало невиконання ним рішення суду у справі №460/51087/22 в частині виплати ОСОБА_1 грошової допомоги, а саме доплати до пенсії як непрацюючому пенсіонеру, який проживає на території радіоактивного забруднення, у розмірі, визначеному статтею 39 Закону України від 28.02.1991 №796-ХІІ "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", що дорівнює двом мінімальним заробітним платам (згідно із законом про Державний бюджет України на відповідний рік) за період з 19.06.2022 по 31.12.2023.
Зокрема, державним виконавцем з наданих пенсійним органом документів, вбачалось, що сума доплати по рішенню суду (ст.39) виплачувалась з порушенням вимог законодавства, оскільки за період з 19.06.2022 по 31.12.2023 сума доплати становила 4962,00 грн. що не дорівнює двом мінімальним заробітним платам (згідно із законом про Державний бюджет України на відповідний рік) інформація згідно протоколу від 20.12.2023.
Зазначені нарахування та виплати Головним управлінням Пенсійного фонду України в Рівненській області здійснено всупереч рішенню суду - з розрахунку двох прожиткових мінімумів для працездатних осіб, встановлених на 01 січня календарного року.
Так, Законом України "Про Державний бюджет України на 2022 рік" встановлено 2022 році мінімальну заробітну плату
з 1 січня - 6500 гривень, з 1 жовтня - 6700 гривень.
Згідно із Законом України «Про Державний бюджет України на 2023 рік», мінімальна заробітна плата в Україні становила 6700 гривень.
Враховуючи зміну розміру мінімальної заробітної плати у кожному році, пенсійний орган має обов`язок перераховувати та виплачувати доплату до пенсії у порядку статті 39 Закону №796-ХІІ з урахуванням таких змін. При цьому, такий обов`язок виникає також у випадку, коли протягом відповідного календарного року згідно законодавства змінюється розмір мінімальної заробітної плати.
Поряд з цим, виплату такої доплати позивач здійснював у заниженому розмірі.
Верховний Суд у постанові від 31.05.2021 у справі №560/594/20 зазначив, що невиконання пенсійним органом рішення суду дозволяє державному виконавцю вжити заходи реагування у вигляді накладення штрафу, проте необхідно встановити, що послугувало причиною до невиконання рішення суду на момент накладення штрафу. Якщо встановлено, що невиконання відбулось без поважних причин, то наявні підстави для накладення штрафу, а у протилежному випадку (наявні реальні обставини, що є перешкодою до виконання), необхідно враховувати їх поважність та у кожному конкретному випадку виходити з цих обставин.
У відповідності до частини п`ятої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України суд має враховувати висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Поряд з цим, суд враховує, що з метою захисту інтересів стягувача державний виконавець наділений повноваженнями проводити перевірку виконання боржником рішень, що підлягають виконання відповідно до цього Закону, зокрема, одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб та інших учасників виконавчого провадження пояснення, довідки та іншу інформацію необхідну для проведення виконавчих дій (п.п.1,3 ч.3 ст.18 Закону №1404-VIII).
Тобто, державний виконавець був зобов`язаний та мав провести перевірку виконання судового рішення "боржником", оскільки підставою для накладення відповідного штрафу є саме невиконання рішення без поважних причин.
У свою чергу, відповідачем до суду надано докази на підтвердження того, що державний виконавець витребував від позивача довідки або ж розрахунок, які необхідні для перевірки виконання ним судового рішення. Тому, суд враховує те, що відповідачем проводились заходи щодо оцінки причини невиконання рішення суду.
Оскільки позивачем не виконано рішення Рівненського окружного адміністративного суду у справі №460/51087/22 в частині проведення ОСОБА_1 виплати доплати до пенсії за 2022-2023 роки у розмірі встановленому рішенням суду з врахуванням Закону України "Про Державний бюджет України на 2022 рік" та Закону України "Про Державний бюджет України на 2023 рік", суд дійшов висновку, що державний виконавець, приймаючи постанову про накладення штрафу від 14.11.2025 в межах виконавчого провадження діяв правомірно, тому така постанова скасуванню не підлягає.

Щодо доводів позивача про перерахунок доплати до пенсії, що дорінює двом мінімальним заробітним платам за період з з 19.06.2022 по 31.12.2023 в врахуванням зміни розміру такої заробітної плати відповідно із законом про Державний бюджет України на відповідний рік, на підтвердження чого надано протокол від 17.11.2025, суд зауважує, що такі дії пенсійним органом вчинено вже після винесення оскаржуваної постанови та накладення штрафу, відтак, вказане не може слугувати підставою для скасування постанови про накладення штрафу.

Решта доводів та заперечень учасників справи, висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, зокрема у рішенні у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відображено принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на викладене колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні не спростовуються і підстав для його скасування немає.
Враховуючи вищевикладене, апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
Керуючись ст.ст.308,315,316,321,322,325,328,329 КАС України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області залишити без задоволення, а рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 10 грудня 2025 року у справі № 460/21559/25 - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 

Головуючий суддя	 	А. Р. Курилець 	
судді	 	С. М. Кузьмич 	
 	 	О. І. Мікула  	
Повне судове рішення складено 22 квітня 2026 року.