ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"01" квітня 2026 р. справа № 300/149/26
м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі судді Могили А.Б., розглянувши у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Південно-Західного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці про визнання протиправною та скасування постанови,-

ВСТАНОВИВ:
Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернулася в суд із позовною заявою до Південно-Західного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці про визнання протиправною та скасування постанови №48-ФС від 03.11.2021 про накладення штрафу в сумі 60000 грн. за порушення законодавства про працю та зайнятість населення.
Позовні вимоги обгрунтовані тим, що відповідачем, на підставі акту Головного управління ДПС в Івано-Франківській області від 08.09.2021 №090544, прийнято постанову №48-ФС від 03.11.2021 про накладення штрафу на фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 у розмірі 60000 грн. за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, зокрема вимог ст. 21-24 КЗпП України, відповідальність за яке передбачена абз.2 ч.3 ст.265 КЗпП України. Позивач вказала, що жодних документів щодо притягнення її до відповідальності не отримувала. Звернула увагу, що відповідно до статті 6 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» підставами для здійснення позапланових заходів є: подання суб?єктом господарювання письмової заяви до відповідного органу державного нагляду (контролю) про здійснення заходу державного нагляду (контролю) за його бажанням; виявлення та підтвердження недостовірності даних, заявлених у документах обов?язкової звітності, поданих суб?єктом господарювання; перевірка виконання суб?єктом господарювання приписів, розпоряджень або інших розпорядчих документів щодо усунення порушень вимог законодавства, виданих за результатами проведення планових заходів органом державного нагляду (контролю); обґрунтоване звернення фізичної особи про порушення суб?єктом господарювання її законних прав. Позаплановий захід у цьому разі здійснюється тільки за наявності згоди центрального органу виконавчої влади на його проведення; неподання у встановлений термін суб?єктом господарювання документів обов?язкової звітності без поважних причин, а також письмових пояснень про причини, які перешкоджали поданню таких документів; настання аварії, смерті потерпілого внаслідок нещасного випадку або професійного захворювання, що було пов?язано з діяльністю суб?єкта господарювання. Під час проведення позапланового заходу з?ясовуються лише ті питання, необхідність перевірки яких стала підставою для здійснення цього заходу, з обов?язковим зазначенням цих питань у посвідченні (направленні) на проведення державного нагляду (контролю). Вказала, що якщо норма закону чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі закону, або якщо норми різних законів чи різних нормативно-правових актів допускають неоднозначне (множинне) трактування прав і обов?язків суб?єкта господарювання або повноважень органу державного нагляду (контролю), така норма трактується в інтересах суб?єкта господарювання. Як вбачається зі спірної постанови, підставою для проведення перевірки стало надходження повідомлення від ДПС в Івано-Франківській області, проте таке повідомлення не відповідає підставам проведення позапланової перевірки, які передбачені ст. 6 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності». Як наслідок, оскаржена постанова є протиправною та підлягає скасуванню.
Відповідач скористався правом подання відзиву на позовну заяву відповідно до якого проти позову заперечив. У відзиві зазначив, що відповідно до абзацу 2 частини 2 статті 265 Кодексу законів про працю України юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), оформлення працівника на неповний робочий час у разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, та виплати заробітної плати (винагороди) без нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та податків - у десятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, стосовно якого скоєно порушення, а до юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, які використовують найману працю та є платниками єдиного податку першої - третьої груп, застосовується попередження. Процедуру накладення штрафів за порушення законодавства про працю передбачено Порядком накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2013 № 509. Пунктом 2 Порядку КМУ № 509 визначено, що штрафи накладаються Головою Держпраці, його заступниками, керівниками територіальних органів Держпраці та їх заступниками (з підстав, визначених абзацами третім - сьомим цього пункту). Відповідно до абзацу сьомого пункту 2 Порядку № 509 штрафи за порушення законодавства про працю та зайнятість населення накладаються на підставі, в тому числі, акта перевірки ДПС, її територіального органу, у ході якої виявлені порушення законодавства про працю. Згідно з постановою №48-ФС від 03.11.2021 Управлінням Держпраці в Івано-Франківській області накладено на позивача штраф у розмірі 60000 грн. на підставі акту перевірки Головного управління ДПС в Івано-Франківській області від 08.09.2021 №090544, у якому зафіксовані порушення ФОП ОСОБА_1 законодавства про працю, а саме в частині допуску до роботи працівників без належного оформлення трудових відносин. Таким чином, спірна постанова прийнято правомірно, а тому позовні вимоги не підлягають задоволенню.
У відповіді на відзив представник позивача – адвокат Куций О.С. вказав, що чинним законодавством України органи ДПС не наділено повноваженнями перевірки щодо оформлення трудових відносин під час здійснення ними перевірки суб`єкта господарювання щодо дотримання податкового законодавства. Звернув увагу, що жодної інспекційної перевірки у позивача Управлінням Держпраці у Івано-Франківській області не проводилося. При цьому, відповідачем не доведено факту вчинення ФОП ОСОБА_1 порушення законодавства про працю, який зазначений у постанові №48-ФС від 03.11.2021, тому вона є протиправною та підлягає скасуванню.
У запереченні на відповідь на відзив відповідач вказав, що відповідно до статті 75 Податкового кодексу України фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об`єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами). Тому, твердження представника позивача щодо неможливості проведення перевірки дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами), працівниками податкового органу не відповідають дійсним обставинам справи. При цьому, акт перевірки територіального органу ДПС, у ході якої виявлені порушення законодавства про працю, є самостійною підставою для накладення штрафу.
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 28.01.2026 відкрито провадження в даній адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження.
Згідно з ухвалою суду від 09.02.2026 витребувано у Головного управління ДПС в Івано-Франківській області матеріали перевірки ФОП ОСОБА_1 , оформленої актом від 08.09.2021 №090544, які направлялися до Управління Держпраці в Івано-Франківській області для прийняття рішення про накладення фінансової санкції або будь-яку інформацію, яка стосується здійсненої перевірки в позивача та виявлених порушень законодавства про працю у неї в цей період.
Головне управління ДПС в Івано-Франківській області такі матеріали не надало, та листом від 19.02.2026 повідомило суд, що ФОП ОСОБА_1 перебуває на обліку у Головному управлінні ДПС у Закарпатській області, зазначені матеріали фактичної перевірки разом із додатками в межах компетенції надіслано за місце податкового обліку підприємця (а.с.65-66).
Ухвалою суду від 20.02.2026 витребувано у Головного управління ДПС у Закарпатській області матеріали перевірки ФОП ОСОБА_1 , оформленої актом Головного управління ДПС в Івано-Франківській області від 08.09.2021 №090544, які направлялися до Управління Держпраці в Івано-Франківській області для прийняття рішення про накладення фінансової санкції або будь-яку інформацію, яка стосується здійсненої перевірки в позивача та виявлених порушень законодавства про працю у неї в цей період.
Головним управлінням ДПС у Закарпатській області 03.03.2026 подано до суду матеріали перевірки ФОП ОСОБА_1 , оформленої актом ГУ ДПС в Івано-Франківській області від 08.09.2021 №090544 (а.с.71-76).
Суд, розглянувши у відповідності до вимог статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними матеріалами справи, дослідивши письмові докази, встановив наступне.
ОСОБА_1 зареєстрована як фізична особа-підприємець та перебуває на обліку в Головному управлінні ДПС у Закарпатській області (а.с.7-8).
Згідно з актом (довідкою) фактичної перевірки від 08.09.2021 №090544, посадовими особами ГУ ДПС в Івано-Франківській області під час проведення перевірки ВК «Alpin» за адресою: АДРЕСА_1 , суб`єкта господарської діяльності ОСОБА_1 встановлено порушення законодавства про працю, а саме виявлено факт використання праці найманого працівника без укладення трудової угоди між барменом-офіціантом ОСОБА_2 та ФОП ОСОБА_1 (а.с.72-73).
Як вбачається з акту №1197 від 08.09.2021 після ознайомлення із змістом акту фактичної перевірки від 08.09.2021 №090544, платник податку (посадова (службова) особа платника податку, або його законний (уповноважений) представник, або особа, що фактично проводить розрахункові операції - бармен-офіціант ОСОБА_2 відмовився від його підпису та отримання другого примірника (а.с.75).
Т.в.о. начальника Управління Держпраці в Івано-Франківській області, на підставі акта перевірки ГУ ДПС в Івано-Франківській області від 08.09.2021 №090544, яким виявлені порушення законодавства про працю, за порушення вимог ст.21-24 Кодексу законів про працю України, на підставі абзацу 2 частини 3 статті 265 К3пП Україна складено постанову №48-ФС від 03.11.2021 про накладення на позивача штрафу у розмірі 60000 грн. (а.с.13-14). 
Позивач, вважаючи протиправною вказану постанову відповідача, звернулася до суду з метою захисту свого порушеного права.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що склалися між сторонами, суд застосовує нормативно-правові акти в редакції чинній на момент виникнення таких правовідносин і виходить з наступного.
Відповідно до частини 1 статті 259 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП), державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами - підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Частиною 2 статті 259 КЗпП визначено, що центральні органи виконавчої влади здійснюють контроль за додержанням законодавства про працю на підприємствах, в установах і організаціях, що перебувають у їх функціональному підпорядкуванні, крім податкових органів, які мають право з метою перевірки дотримання податкового законодавства здійснювати такий контроль на всіх підприємствах, в установах і організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, а органи місцевого самоврядування - на підприємствах, в установах і організаціях, що перебувають у комунальній власності відповідних територіальних громад.
Згідно з частиною 1 статті 265 КЗпП України посадові особи органів державної влади та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, винні у порушенні законодавства про працю, несуть відповідальність згідно з чинним законодавством. 
Частиною 2 статті 265 КЗпП передбачено, що юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), оформлення працівника на неповний робочий час у разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, та виплати заробітної плати (винагороди) без нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та податків - у десятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, стосовно якого скоєно порушення, а до юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, які використовують найману працю та є платниками єдиного податку першої - третьої груп, застосовується попередження.
Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік», який вступив в дію з 01.01.2021, встановлено, що у 2021 році мінімальна заробітна плата у місячному розмірі становила з 1 січня - 6000 гривень, з 1 грудня - 6500 гривень.
Відповідно до частини 4 статті 265 Кодексу законів про працю України та частини 9 статті 53 Закону України «Про зайнятість населення» Кабінет Міністрів України постановою від 17.07.2013 №509 затвердив Порядок накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення (далі - Порядок КМУ №509).
Відповідно до пунктів 2, 3, 4 Порядку КМУ № 509 (у чинній на час виникнення спірних правовідносин редакції) штрафи накладаються Головою Держпраці, його заступниками, керівниками територіальних органів Держпраці та їх заступниками (з підстав, визначених абзацами третім - сьомим цього пункту) (далі - уповноважені посадові особи).
Штрафи накладаються на підставі:
рішення суду про оформлення трудових відносин із працівником, який виконував роботу без укладення трудового договору, та встановлення періоду такої роботи чи роботи на умовах неповного робочого часу в разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, в установі, організації;
акта, складеного за результатами заходу державного контролю за додержанням законодавства про працю або зайнятість населення, здійсненого у зв`язку з невиконанням вимог припису;
акта, складеного за результатами заходу державного контролю за додержанням законодавства про працю, у ході якого виявлено факти використання праці неоформлених працівників;
акта про неможливість проведення інспекційного відвідування/невиїзного інспектування;
акта перевірки ДПС, її територіального органу, у ході якої виявлені порушення законодавства про працю.
Справа про накладення штрафу (далі - справа) розглядається у 45-денний строк з дня, що настає за днем одержання уповноваженою посадовою особою документів, зазначених в абзацах третьому - сьомому пункту 2 цього Порядку.
Про дату одержання документів, зазначених в абзацах третьому - сьомому пункту 2 цього Порядку, уповноважена посадова особа письмово повідомляє суб`єкту господарювання та роботодавцю не пізніше ніж через п`ять днів після їх отримання рекомендованим листом чи телеграмою, телефаксом, телефонограмою або шляхом вручення повідомлення їх представникам, про що на копії повідомлення, яка залишається в уповноваженої посадової особи, що надіслала таке повідомлення, робиться відповідна позначка, засвідчена підписом такого представника.
Під час розгляду справи досліджуються матеріали і вирішується питання щодо наявності підстав для накладення штрафу.
За результатами розгляду справи уповноважена посадова особа на підставі документів, зазначених в абзацах третьому - сьомому пункту 2 цього Порядку, складає постанову про накладення штрафу.
Постанова про накладення штрафу складається у двох примірниках за формою, встановленою Мінекономіки, один з яких залишається в уповноваженої посадової особи, що розглядала справу, другий - надсилається протягом трьох днів з дня складення суб`єктові господарювання або роботодавцю, стосовно якого прийнято постанову, або вручається його представникові, про що на примірнику робиться відповідна позначка, засвідчена підписом такого суб`єкта господарювання або роботодавця чи їх представника. У разі надсилання примірника постанови засобами поштового зв`язку в матеріалах справи робиться відповідна позначка.
У разі відсутності підстав для складення постанови про накладення штрафу уповноважена посадова особа письмово повідомляє про це суб`єкту господарювання чи роботодавцю у строки, визначені абзацом першим пункту 3 цього Порядку.
Суд зазначає, що спірною постановою до позивача застосовано штраф на підставі абзацу другого частини другої статті 265 КЗпП України, якою передбачено відповідальність у вигляді штрафу юридичних та фізичних осіб - підприємців, які використовують найману працю, у разі фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), оформлення працівника на неповний робочий час у разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, та виплати заробітної плати (винагороди) без нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та податків.
При цьому, стаття 265 КЗпП України має назву «Відповідальність за порушення законодавства про працю».
Частиною другою цієї статті в абзацах з другого по восьмий визначені випадки, коли юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу.
Згідно з частинами 3, 4 статті 265 КЗпП України штрафи, накладення яких передбачено частиною другою цієї статті, є фінансовими санкціями і не належать до адміністративно-господарських санкцій, визначених главою 27 Господарського кодексу України. Штрафи, зазначені у частині другій цієї статті, накладаються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
За змістом частини 5 статті 265 КЗпП України, у разі сплати юридичною особою або фізичною особою - підприємцем, яка використовує найману працю, 50 відсотків розміру штрафу протягом 10 банківських днів з дня вручення постанови про накладення штрафу за порушення вимог законодавства про працю, передбаченого цією статтею, така постанова вважається виконаною.
Верховний Суд у постанові від 28 січня 2021 року у справі №380/1116/20 сформулював правові висновки про те, що самостійною підставою для накладення штрафу за порушення законодавства про працю є також акт перевірки ДПС, її територіального органу, а також про те, що частиною 8 статті 265 КЗПП України використовується формулювання «може», що надає суб`єкту владних повноважень можливість на свій розсуд здійснювати власні активні дії. При цьому вказана норма не вказує про те, що тільки рішення суду є єдиним виключенням при накладенні штрафу без проведення перевірки, тому її положення не забороняють накладати штрафи лише на підставі акта перевірки ДПС, її територіального органу, у ході якої виявлені порушення законодавства про працю, як це передбачено Порядком КМУ №509.
Крім того, суд приймає до уваги те, що Податковим кодексом України передбачено право контролюючого органу (органів Державної податкової служби) проводити фактичну перевірку дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).
Так, згідно з підпунктом 75.1.3 пункту 75.1 статті 75 Податкового кодексу України фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об`єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).
У пункті 80.6 статті 80 Податкового кодексу України передбачено, що під час проведення фактичної перевірки в частині дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами), в тому числі тим, яким установлено випробування, перевіряється наявність належного оформлення трудових відносин, з`ясовуються питання щодо ведення обліку роботи, виконаної працівником, обліку витрат на оплату праці, відомості про оплату праці працівника. Для з`ясування факту належного оформлення трудових відносин з працівником, який здійснює трудову діяльність, можуть використовуватися документи, що посвідчують особу, або інші документи, які дають змогу її ідентифікувати (посадове посвідчення, посвідчення водія, санітарна книжка тощо).
Як уже судом встановлено, Управлінням Держпраці в Івано-Франківській області прийнято постанову про накладення штрафу на підставі акту фактичної перевірки від 08.09.2021 №090544, в якому зафіксовано порушення позивачем вимог законодавства про працю, а саме факт використання праці найманого працівника ОСОБА_2 без укладення з ним трудової угоди.
Суд констатує, що це порушення в достатній мірі підтверджується актом фактичної перевірки Головного управління ДПС в Івано-Франківській області від 08.09.2021 №090544.
Щодо посилання позивача на те, що перед винесенням спірної постанови відповідач не призначив та не провів інспекційне відвідування позивача, суд зазначає наступне.
Порядком КМУ № 509 у редакції від 03.08.2021 не передбачено призначення інспекційних відвідувань на підставі акту фактичної перевірки територіального органу ДПС.
З урахуванням вищевикладеного суд дійшов висновку, що акт фактичної перевірки від 08.09.2021 №090544 є належною та самостійною підставою для накладення відповідачем на позивача штрафу за порушення законодавства про працю.
Оскільки цим актом зафіксовано порушення вимог законодавства про працю, то у відповідача були всі підстави для застосування до позивача штрафу відповідно до абзацу 2 частини 2 статті 265 Кодексу законів про працю України.
Наведене свідчить, що т.в.о. начальника Управління Держпраці в Івано-Франківській області правомірно прийнято постанову №48-ФС від 03.11.2021 про накладення штрафу на ФОП ОСОБА_1 у розмірі 60000 грн. за порушення законодавства про працю та зайнятість населення.
Як наслідок, суд приходить до висновку, що відповідач діяв у межах повноважень та у спосіб, що передбачені законами України, з урахуванням усіх обставин, що мають значення для вчинення дій та неупереджено.
Суд також зазначає, що інші наведені позивачем у позовній заяві аргументи, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин справи і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.
Європейський Суд з прав людини у своєму рішенні по справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (від 9 грудня 1994 року №18390/91) вказав, що статтю 6 Конвенції не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень, детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Міра цього обов`язку може варіюватися залежно від характеру рішення. Необхідно також враховувати численність різноманітних тверджень, з якими сторона у справі може звернутися до судів, та відмінності, наявні в Договірних державах, стосовно передбачених законом положень, звичаєвих норм, правових висновків, викладення та підготовки рішень. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.
У рішенні «Салов проти України» (заява №65518/01; від 6 вересня 2005 року) суд також звернув увагу на те, що статтю 6 параграф 1 Конвенції не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін.
У своїх рішеннях Європейський Суд з прав людини неодноразово зазначав, що рішення національних судів мають бути обґрунтованими, зрозумілими для учасників справ та чітко структурованими; у судових рішеннях має бути проведена правова оцінка доводів сторін, однак, це не означає, що суди мають давати оцінку кожному аргументу та детальну відповідь на нього. Тобто, мотивованість рішення залежить від особливостей кожної справи, судової інстанції, яка постановляє рішення, та інших обставин, що характеризують індивідуальні особливості справи.
Разом з цим, згідно з пунктом 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
У підсумку суд приходить до висновку, що позов ФОП ОСОБА_1 до Південно-Західного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці про визнання протиправною та скасування постанови не підлягає до задоволення.
На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:
У задоволенні позову фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Південно-Західного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці про визнання протиправною та скасування постанови, відмовити. 
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня складення повного судового рішення.
Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя  /підпис/  Могила А.Б.