П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 березня 2026 р.	м. Одеса	Справа № 420/1604/25	
Перша інстанція: суддя Катаєва Е.В.

Судова колегія П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі: 
Головуючого: Градовського Ю.М.
суддів: Бітова А.І.,
Єщенка О.В.,
розглянувши в порядку письмового провадження в м.Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 9 липня 2025р. по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_2 , начальника управління персоналу штабу військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_3 , начальника відділу внутрішнього контролю військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_4 , військової частини НОМЕР_1 , треті особи без самостійних вимог на стороні відповідача Оперативне командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 », військова частина НОМЕР_2 , про визнання протиправними дій, визнання протиправним та скасування пункту наказу,

В С Т А Н О В И Л А:
У січні 2025р. ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до командира ВЧ НОМЕР_1 ОСОБА_2 , начальника управління персоналу штабу ВЧ НОМЕР_1 ОСОБА_3 , начальника відділу внутрішнього контролю ВЧ НОМЕР_1 ОСОБА_4 , ВЧ НОМЕР_1 , треті особи без самостійних вимог на стороні відповідача Оперативне командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 », ВЧ НОМЕР_2 , у якому просила:
- визнати протиправними дії командира ВЧ НОМЕР_1 ОСОБА_2 шодо звільнення її - підполковника ОСОБА_1 , з посади начальника групи внутрішнього контролю в/ч НОМЕР_2 ; 
- визнати протиправними дії начальника управління персоналу штабу ВЧ НОМЕР_1 полковника ОСОБА_3 , щодо підготовки і складання пункту другого параграфу першого наказу командира ВЧ НОМЕР_1 (по особовому складу) від 6.01.2025р. №11, яким її - підполковника ОСОБА_1 , начальника групи внутрішнього контролю ВЧ НОМЕР_2 звільнено з займаної посади і призначено офіцером взводу резерву офіцерського складу роти резерву офіцерського складу ВЧ НОМЕР_3 ; 
- визнати протиправними дії начальника управління персоналу штабу ВЧ НОМЕР_1 полковника ОСОБА_3 , щодо підготовки Плану переміщення, в якому визначена як кандидат на переміщення вона - підполковник ОСОБА_1 , з посади начальника групи внутрішнього контролю ВЧ НОМЕР_2 на посаду офіцера взводу резерву офіцерського складу роти резерву офіцерського складу НОМЕР_4 батальйону резерву Сил територіальної оборони Збройних Сил України; 
- визнати протиправними дії начальника відділу внутрішнього контролю ВЧ НОМЕР_1 , щодо підготовки і подання рапорту 31.12.2024р. (вх.№118684) з пропозицією про переведення її - підполковника ОСОБА_1 , з посади начальника групи внутрішнього контролю ВЧ НОМЕР_5 на посаду офіцера резерву;
- визнати незаконним та скасувати пункт другий параграфу першого наказу командира ВЧ НОМЕР_1 (по особовому складу) від 6.01.2025р. №11, яким її - підполковника ОСОБА_1 , начальника групи внутрішнього контролю ВЧ НОМЕР_2 звільнено з займаної посади і призначено офіцером взводу резерву офіцерського складу роти резерву офіцерського складу ВЧ НОМЕР_3 .
В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначила, що вона проходила військову службу на посаді начальника групи внутрішнього контролю ВЧ НОМЕР_2 . 
Однак наказом командира ВЧ НОМЕР_1 від 6.01.2025р. за №11 її переведено на нижчу посаду - офіцер взводу резерву офіцерського складу роти резерву офіцерського складу ВЧ НОМЕР_3 .
Позивачка вважає прийнятий наказ незаконним, оскільки рішення про її переведення ухвалено службовими особами ВЧ НОМЕР_1 , які не мають повноважень вирішувати питання щодо переміщення військовослужбовців з іншої військової частини, зокрема ВЧ НОМЕР_2 , у зв`язку із чим звернулась до суду із даним позовом.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 9 липня 2025р. у задоволенні адміністративного позову відмовлено.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення норм права, просить рішення суду скасувати та прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі.
Судова колегія вважає, що у відповідності до п.1 ч.1 ст.311 КАС України, апеляційну скаргу можливо розглянути в порядку письмового провадження, оскільки в матеріалах справи достатньо доказів для вирішення справи по суті.
Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги та часткового скасування рішення суду з прийняттям в цій частині нового рішення про часткове задоволення позовних вимог, з наступних підстав.
Відповідно до ст.317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що прийняття наказу про переміщення позивачки ІНФОРМАЦІЯ_2 (ВЧ НОМЕР_1 ) здійснено в межах наданих йому Законом №1702-IX повноважень, у рамках структурного підпорядкування.
При цьому, суд дійшов висновку, що переміщення позивачки на нове місце служби відбулось з дотриманням вимог Положення №1153/2008.
Суд зазначив, що дії посадових осіб ВЧ НОМЕР_1 щодо непідготовки передбачених п.4.5– 4.6 Інструкції №170 кадрових документів не свідчать про протиправність переміщення позивачки в особливий період на підставі п.257 Положення №1153/2008.
Водночас зі змісту наказу від 6.01.2025р. №11 про переміщення позивачки, План переміщення на посади не вказаний в якості підстави для його прийняття. Як підставу видання наказу визначено саме призначення на посаду, передбачену штатом воєнного часу у зв`язку з запровадженням правового режиму воєнного стану.
З огляду на викладене, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для визнання дій посадових осіб, які передували виданню наказу від 6.01.2025р. №11, протиправними.
Крім того, суд вважав необґрунтованими доводи позивачки про те, що її переведення є прихованою формою дисциплінарного впливу та має на меті фактичне усунення з посади, оскільки її переміщено на підставі п.257 Положення №1153/2008, зокрема, щодо начальника відділу внутрішнього контролю ВЧ НОМЕР_1 полковника ОСОБА_4 , який подав рапорт від 31.12.2024р. №118684 з пропозицією про її переведення, хоча, відповідно до п.4.5 Інструкції, перелік кандидатів для переміщення готується і підписується командиром військової частини, в якій військовослужбовець проходить службу, тобто командиром ВЧ НОМЕР_2 , а не посадовими особами іншої частини.
Проте, з таким висновком суду першої інстанції щодо дій начальника відділу внутрішнього контролю ВЧ НОМЕР_1 не може погодитись судова колегія, оскільки вказаного висновку суд дійшов без належного з`ясування обставин по справі, у зв`язку з чим допустив неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права. 
За правилами ст.242 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Судова колегія вважає, що вказані порушення норм права призвели до неправильного вирішення справи по суті, а тому апеляційний суд на підставі ст.315 КАС України, рішення суду частково скасовує та приймає в цій частині нове рішення про часткове задоволення позовних вимог, з наступних підстав.
Так, судом першої інстанції встановлено та підтверджено під час апеляційного розгляду справи, що ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 є учасницею бойових дій (посвідчення серії НОМЕР_6 від 23.09.2023р.), та згідно з витягом з особової справи з 24.06.1997р. по теперішній час проходить дійсну військову службу у Збройних Силах України.
Наказом Головнокомандувача Збройних Сил України від 8.07.2023р. за №1497 підполковника ОСОБА_1 , старшого офіцера-ревізора групи внутрішнього контролю Управління оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » Сухопутних військ Збройних Сил України, звільнено з займаних посад та призначено начальником групи внутрішнього контролю Регіонального управління Сил територіальної оборони « ІНФОРМАЦІЯ_1 » Сил територіальної оборони Збройних Сил України.
На підставі наказу командира ВЧ НОМЕР_2 від 29.07.2023 №216 підполковника ОСОБА_1 , призначену наказом Головнокомандувача Збройних Сил України від 8.07.2023р. №1497 на посаду начальника групи внутрішнього контролю ВЧ НОМЕР_2 , яка прибула з ВЧ НОМЕР_7 ( АДРЕСА_1 ), з 29.07.2023р. зараховано до списків особового складу ВЧ НОМЕР_2 , на всі види забезпечення і вирішено вважати такою, що з 29.07.2023р. справи та посаду прийняла і приступила до виконання службових обов`язків з посадовим окладом 5 500грн. на місяць.
Згідно із наказом командувача Сил територіальної оборони Збройних Сил України (ВЧ НОМЕР_1 ) від 6.01.2025р. №11 підполковника ОСОБА_1 , начальника групи внутрішнього контролю Регіонального управління Сил територіальної оборони « ІНФОРМАЦІЯ_1 » звільнено з займаної посади і призначено офіцером резерву взводу резерву офіцерського складу роти резерву офіцерського складу НОМЕР_4 батальйону резерву до Сил територіальної оборони Збройних Сил України. 
Не погодившись із наказом про звільнення з посади та діями посадових осіб, що передували прийняттю вказаного наказу, позивачка звернулася до суду із даним позовом.
Перевіряючи правомірність та законність дій відповідачів у спірних правовідносинах, з урахуванням підстав, за якими позивачка пов`язує їх незаконність та протиправність в межах доводів апеляційної скарги, судова колегія виходить з наступного.
Положеннями ч.2 ст.19 Конституції України встановлено, що органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов`язані діяти лише на підставі закону в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно із ст.1 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу» передбачено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.
Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями.
Військовий обов`язок включає, зокрема: прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу; проходження військової служби.
Приписами статті 2 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу» визначено, що військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Проходження військової служби здійснюється: громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом.
Громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які проходять військову службу, є військовослужбовцями.
Відповідно до ст.1 ЗУ «Про оборону України» особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій; воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози та забезпечення національної безпеки, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.
Згідно з ч.ч.5,7 ст.6 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу» військові посади, передбачені штатами воєнного часу, при переведенні Збройних Сил України, інших військових формувань на організацію і штати воєнного часу підлягають заміщенню резервістами або іншими військовозобов`язаними в порядку, визначеному Генеральним штабом Збройних Сил України, а в Службі безпеки України та Службі зовнішньої розвідки України - в порядку, визначеному їх керівниками.
Порядок призначення на військові посади встановлюється Конституцією України, законами України, положеннями про проходження військової служби, про проходження громадянами України служби у військовому резерві.
За змістом п.12 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008р. №1153/2008 (далі - Положення №1153/2008) встановлення, зміна або припинення правових відносин військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом та за призовом осіб офіцерського складу (зокрема, присвоєння та позбавлення військового звання, пониження та поновлення у військовому званні, призначення на посади та звільнення з посад, переміщення по службі, звільнення з військової служби, залишення на військовій службі понад граничний вік перебування на військовій службі, направлення за кордон, укладення та припинення (розірвання) контракту, продовження його строку тощо) оформлюється письмовими наказами по особовому складу на підставі відповідних документів, перелік та форма яких встановлюються Міністерством оборони України.
Право видавати накази по особовому складу надається командирам, командувачам, начальникам, керівникам (далі - командири (начальники) органів військового управління, з`єднань, військових частин, установ, організацій, вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти, які утримуються на окремих штатах (далі - військові частини), за посадами яких штатом передбачено військове звання підполковника (капітана 2 рангу) і вище, а також керівникам служб персоналу Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України.
Згідно із пп.1 п.81 Положення №1153/2008 призначення на посади здійснюється: військовослужбовців, які проходять військову службу (крім військовослужбовців строкової військової служби) - Міністром оборони України та посадовими особами відповідно до номенклатури посад для призначення військовослужбовців (далі - номенклатура посад), яка затверджується Міністром оборони України.
Пункт 82 Положення №1153/2008 визначає підстави призначення військовослужбовців на вищі, рівнозначні та нижчі посади.
Так, призначення військовослужбовців на нижчі посади здійснюється:
у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням організаційних заходів у разі неможливості призначення на рівнозначну посаду;
за станом здоров`я - на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії;
з урахуванням професійних, ділових і моральних якостей - на підставі висновку атестування;
за віком або сімейними обставинами - на особисте прохання;
у зв`язку з перебуванням із близькими особами у відносинах прямої організаційної та правової залежності - у разі неможливості призначення на рівнозначну посаду;
у порядку виконання накладеного дисциплінарного стягнення - відповідно до Дисциплінарного статуту Збройних Сил України;
у разі скасування військовослужбовцю допуску до державної таємниці - на посаду, що не передбачає такого допуску, - за рішенням відповідного командира (начальника), прийнятим у порядку, визначеному Міністерством оборони України, у разі неможливості призначення на рівнозначну посаду;
вагітних військовослужбовців-жінок за їх клопотанням відповідно до медичного висновку - на посади з меншим обсягом роботи, а також військовослужбовців-жінок, які мають дітей віком до трьох років, за їх клопотанням у разі неможливості виконання ними обов`язків на займаних посадах та за відсутності рівнозначних посад;
за ініціативою військовослужбовця (крім військовослужбовців, які займають посади, за якими передбачені первинні військові звання офіцерського, сержантського і старшинського складу) на нижчу на один ступінь посаду - на підставі рішення посадової особи відповідно до номенклатури посад.
Підпунктом 6 п.82 Положення №1153/2008 передбачено, що призначення військовослужбовців на посади здійснюється також у зв`язку зі звільненням або призначенням на посади, передбаченими штатами воєнного часу, у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення правового режиму воєнного стану
Відповідно до п.83 Положення №1153/2008 військовослужбовці призначаються на посади і переміщуються по службі за основною або спорідненою спеціальністю з урахуванням досвіду служби, рівня їх професійної компетентності, особистих якостей і досягнень та відповідності характеристикам посад, визначених Міністерством оборони України.
У разі коли є потреба призначення військовослужбовців на посади за новою спеціальністю, їх призначенню на ці посади має передувати відповідна підготовка (перепідготовка).
Для доукомплектування Збройних Сил України в умовах особливого періоду військовослужбовці можуть призначатися на посади, передбачені штатами воєнного часу, за новою спеціальністю з урахуванням набутого досвіду.
Водночас абзацом 2 п.257 Положення №1153/2008 передбачено, що для доукомплектування Збройних Сил України в особливий період просування військовослужбовців по службі здійснюється без дотримання вимог пунктів 85, 87 цього Положення, а призначення військовослужбовців на рівнозначні та нижчі посади здійснюється без згоди військовослужбовців, за винятком випадків, визначених пунктом 112 цього Положення.
Пунктом 112 цього Положення передбачено, що військовослужбовець може бути переміщений на нове місце військової служби з однієї військової частини до іншої у випадках, визначених пунктом 82 цього Положення, а також якщо з урахуванням вчиненого правопорушення військовослужбовець, якому призначено покарання у виді службового обмеження для військовослужбовців, не може бути залишений на посаді, пов`язаній із керівництвом підлеглими особами.
Зазначене переміщення здійснюється без згоди військовослужбовця, крім таких випадків:
неможливість проходження військовослужбовцем військової служби у місцевості, до якої його переміщують, відповідно до висновку (постанови) військово-лікарської комісії;
неможливість проживання членів сім`ї військовослужбовця за станом здоров`я в місцевості, до якої його переміщують, відповідно до документів, які це підтверджують;
потреба у догляді за непрацездатними чи хворими батьками, дружиною (чоловіком) або особами, які виховували його з дитинства замість батьків і були визнані опікунами та мешкають окремо від сім`ї військовослужбовця, відповідно до документів, які це підтверджують.
Військовослужбовець, який проходить військову службу за призовом, переміщується у зв`язку із службовою необхідністю та за станом здоров`я на нове місце військової служби без його згоди.
Аналіз наведених правових норм свідчить, що Положенням №1153/2008 передбачено можливість переміщення військовослужбовця без його згоди для доукомплектування Збройних Сил України на нове місце військової служби з однієї військової частини до іншої без його згоди, крім випадків, визначених пунктом 112 Положення №1153/2008.
Водночас в особливий період просування військовослужбовців по службі здійснюється без дотримання вимог пунктів 85, 87 цього Положення.
Предметом спору в цій справі є дії посадових осіб ВЧ НОМЕР_1 направлені на переміщення позивачки з ВЧ НОМЕР_2 на посаду офіцера взводу резерву офіцерського складу роти резерву офіцерського складу ВЧ НОМЕР_3 та відповідний наказ про звільнення з посади начальника групи внутрішнього контролю ВЧ НОМЕР_2 .
Так, Указом Президента України від 24.02.2022р. №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 ч.1 ст.106 Конституції України, ЗУ «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.
У зв`язку з триваючою широкомасштабною збройною агресією російської федерації проти України на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до п.20 ч.1 ст.106 Конституції України, ЗУ «Про правовий режим воєнного стану» Указами Президента України дія воєнного стану продовжена.
Отже, починаючи з 24 лютого 2022 року та дотепер в Україні триває воєнний стан, період дії якого у розумінні ЗУ "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" та "Про оборону України" є особливим періодом.
Таким чином, період дії воєнного стану або дії рішення про мобілізацію (крім цільової) є особливим періодом, який передбачає перехід Збройних Сил України та інших військових формувань на штати воєнного стану, які передбачають заміщення воєнних посад.
Судова колегія зазначає, що в якості підстави для звільнення позивачки від займаної посади і призначення до Сил ТРО ЗСУ у спірному наказі зазначено пункти 82, 83 та 257 Положення №1153/2008.
Як уже зазначалось, абз.2 п.257 Положення №1153/2008 передбачено, що для доукомплектування Збройних Сил України в особливий період просування військовослужбовців по службі здійснюється без дотримання вимог пунктів 85, 87 цього Положення, а призначення військовослужбовців на рівнозначні та нижчі посади здійснюється без згоди військовослужбовців, за винятком випадків, визначених пунктом 112 цього Положення.
Так, у переліку винятків перераховано такі випадки як:
неможливість проходження військовослужбовцем військової служби у місцевості, до якої його переміщують, відповідно до висновку (постанови) військово-лікарської комісії;
неможливість проживання членів сім`ї військовослужбовця за станом здоров`я в місцевості, до якої його переміщують, відповідно до документів, які це підтверджують;
потреба у догляді за непрацездатними чи хворими батьками, дружиною (чоловіком) або особами, які виховували його з дитинства замість батьків і були визнані опікунами та мешкають окремо від сім`ї військовослужбовця, відповідно до документів, які це підтверджують.
Військовослужбовець, який проходить військову службу за призовом, переміщується у зв`язку із службовою необхідністю та за станом здоров`я на нове місце військової служби без його згоди.
Отже, в особливий період для доукомплектування Збройних Сил України переміщення військовослужбовця здійснюється у зв`язку зі службовою необхідністю та за станом здоров`я на нове місце військової служби без його згоди.
Враховуючи, що відповідно до п.257 Положення №1153/2008, для доукомплектування Збройних Сил України в особливий період просування військовослужбовців по службі здійснюється без дотримання вимог пунктів 85, 87 цього Положення, тому призначення військовослужбовців на рівнозначні та нижчі посади здійснюється без згоди військовослужбовців, за винятком випадків, визначених пунктом 112 цього Положення.
При цьому, в доводах апеляційної скарги позивачка не обґрунтовує жодної обставини, передбаченої п.112 Положення №1153/2008, що виключала б можливість переведення її на посаду без надання згоди та яка існувала на час видання оскаржуваного наказу.
Натомість апеляційна скарга ОСОБА_1 обґрунтована доводами щодо незаконного подання рапорту відповідачем ОСОБА_4 , що в подальшому викликало низку незаконних рішень, розпоряджень та створення документів. Саме рапорт, на думку позивачки, став підставою усіх подальших дій посадових осіб. Позивачка зазначала в позовній заяві, що саме перевищуючи свої повноваження посадова особа подала рапорт. Службові обов`язки за штатною посадою цієї особи не передбачають підбір і розстановку кадрів у ВЧ НОМЕР_1 та більш того, у ВЧ НОМЕР_2 .
Відтак, на думку апелянта, саме це питання мав розглянути суд першої інстанції. Усі інші дії посадових осіб похідні від основної події, яка підштовхнула командира ВЧ НОМЕР_1 на ініціалізацію переведення позивача.
Надаючи оцінку вказаним доводам апеляційної скарги, судова колегія виходить з наступного.
Як вбачається із матеріалів справи, що згідно із рапортом Начальника відділу внутрішнього контролю ВЧ НОМЕР_1 ОСОБА_5 вх.№118684 від 31.12.2024р. (далі – Рапорт), запропоновано:
«…з метою приведення системи внутрішнього контролю у відповідність вимогам Порядку організації в системі Міністерства оборони України внутрішнього контролю та управління ризиками, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 02.04.2019 №145 та створення належних умов для відновлення здоров`я військовослужбовцем, керуючись пунктами 82, 83, 257 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року №1153/2008, пропоную перевести начальника групи внутрішнього контролю військової частини НОМЕР_2 підполковника ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_3 на посаду офіцера резерву».
Під дослідження вказаного рапорту, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку про необхідність дослідження обставин та відповідних документів, які вказані в даному рапорті, у зв`язку із чим ухвалою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 26.01.2026р. було витребувано від ВЧ НОМЕР_1 додаткові докази, а саме:
- копію окремого доручення командира Військової частини НОМЕР_1 від 5.08.2024р. за №760/28/24267;
- копію доповідної записки за вх.№44887дск від 4.09.2024р.;
- розпорядження начальника штабу – заступника командира Військової частини НОМЕР_1 від 29.09.2024р. №739/р;
- копію плану усунення недоліків за результатами перевірки реального стану справ щодо організації функціонування та координації внутрішнього контролю та управління ризиками у Військовій частині НОМЕР_2 , який затверджений командиром Військової частина НОМЕР_2 15.09.2024р.;
- додаткові пояснення та відповідні докази на їх підтвердження щодо підтвердження факту невиконання начальником групи внутрішнього контролю Військової частини НОМЕР_2 підполковником ОСОБА_1 відповідного плану усунення недоліків від 15.09.2024р.;
- документи на підставі яких було створено комісію Військової частини НОМЕР_1 , яка проводила перевірку стану справ щодо організації, функціонування та координації внутрішнього контролю та управління ризиками у Військовій частині НОМЕР_2 ;
- висновок або будь які інші документи, складені за результатами проведення відповідної перевірки стану справ щодо організації, функціонування та координації внутрішнього контролю та управління ризиками у Військовій частині НОМЕР_2 , на підставі яких було складено доповідну записку №44887 від 4.09.2024р.;
- докази неодноразового притягнення підполковника ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності за неналежне виконання своїх обов`язків.
5.02.2026р. ВЧ НОМЕР_1 подала заяву про виконання ухвали та надала витребувані документи.
6.02.2026р. ВЧ НОМЕР_1 подала до суду клопотання про долучення доказів.
13.02.2026р. ОСОБА_1 направила додаткові пояснення, в яких виклала свої заперечення щодо заяв та клопотань ВЧ НОМЕР_1 .
Дослідивши вказані пояснення та надані докази на їх підтвердження, судова колегія встановила наступне.
5.08.2024р. на підставі рапорту начальника відділу внутрішнього контролю ВЧ НОМЕР_1 від 4.08.2024р. №66888 з метою проведення позаплановою перевірки реального стану справ щодо організації, функціонування та координації внутрішнього контролю та управління ризиками у ВЧ НОМЕР_2 , ВЧ НОМЕР_8 у період з 7.08.2024р. по 16.08.2024р. та надання методичної допомоги командиром ВЧ НОМЕР_1 видано Окреме доручення за №760/28/24267.
На підставі вказаного Окремого доручення, комісією ВЧ НОМЕР_1 було проведено перевірку у ВЧ НОМЕР_2 та складено доповідну записку за №44887дск від 4.09.2024р., у висновках якої встановлено, що стан організації внутрішнього контролю та управління ризиками не відповідає встановленим вимогам.
12.09.2024р. командиром ВЧ НОМЕР_1 прийнято Наказ №485 Про призначення службового розслідування з метою уточнення причин і умов, що призвело до неналежної організації та здійснення заходів із запобігання та виявлення корупції у ВЧ НОМЕР_2 відповідно до інформації, викладеної у доповідній записці від 4.09.2024р. за №44887/дск.
За результатами проведеного службового розслідування наказом командира ВЧ НОМЕР_1 від 2.10.2024р. №124 ОСОБА_1 притягнуто до дисциплінарної відповідальності та накладено стягнення «сувора догана».
Вказаний наказ про притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_1 оскаржила до суду в рамках справи №420/34601/24, та рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 25.03.2025р., яке залишене без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 8.07.2025р., у задоволенні адміністративного позову відмовлено.
Між тим, на виконання розпорядження начальника штабу – заступника командира ВЧ НОМЕР_1 №739/р від 29.09.2024р., ОСОБА_1 було підготовлено План усунення недоліків за результатами перевірки реального стану справ щодо організації функціонування та координації внутрішнього контролю та управління ризиками у ВЧ НОМЕР_2 , який був затверджений командиром ВЧ НОМЕР_2 15.09.2024р..
7.10.2024р. на виконання розпорядження начальника штабу – заступника командира ВЧ НОМЕР_1 №739/р від 29.09.2024р. та відповідно до Плану усунення недоліків за результатами перевірки реального стану справ щодо організації функціонування та координації внутрішнього контролю та управління ризиками у ВЧ НОМЕР_2 ОСОБА_1 було підготовлено доповідь про усунення недоліків, яка затверджена Тимчасово виконуючим обов`язки начальника штабу – заступником командира ВЧ НОМЕР_2 ОСОБА_6 . 
24.10.2024р. командиром ВЧ НОМЕР_1 прийнято Наказ за №557 (з адміністративно-господарської діяльності) Про призначення службового розслідування з метою уточнення причин і умов, що призвели до неналежної організації роботи групи внутрішнього контролю ВЧ НОМЕР_2 відповідно до інформації, викладеної у доповідній записці, зареєстрованій у ВЧ НОМЕР_1 за №44887/дск, а також встановлення ступеня вини начальника групи внутрішнього контролю ВЧ НОМЕР_2 підполковника ОСОБА_1 , чиї дії або бездіяльність стали причиною вчинення правопорушення.
За результатами проведеного службового розслідування наказом командира ВЧ НОМЕР_1 від 2.01.2025р. №1 підполковника ОСОБА_1 , притягнуто до дисциплінарної відповідальності та накладено дисциплінарне стягнення «попередження про не повну службову відповідність».
Надаючи оцінку вказаним обставинам, з урахуванням Рапорту начальника відділу внутрішнього контролю ВЧ НОМЕР_1 ОСОБА_5 від 31.12.2024р. №118684, судова колегія виходить з наступного.
Так, у вказаному рапорті зазначалось, що станом на 28.10.2024р. не усунуто недоліки, згідно із Планом усунення недоліків. Також зазначено, що ОСОБА_1 безвідповідально ставлячись до обов`язків військової служби всіляко намагається ухилитись від виконання покладених на неї завдань, у зв`язку із знаходженням у щорічній відпустці та перебуванням на лікуванні у зв`язку із хворобою.
Судова колегія зазначає, що 7.10.2024р. на виконання розпорядження начальника штабу – заступника командира ВЧ НОМЕР_1 №739/р від 29.09.2024р. та відповідно до Плану усунення недоліків за результатами перевірки реального стану справ щодо організації функціонування та координації внутрішнього контролю та управління ризиками у ВЧ НОМЕР_2 ОСОБА_1 було підготовлено доповідь про усунення недоліків, яка затверджена Тимчасово виконуючим обов`язки начальника штабу – заступником командира ВЧ НОМЕР_2 ОСОБА_6 .
Відтак, в даному випадку відповідачем жодним чином не доведено факту невиконання позивачкою Плану усунення недоліків, оскільки жодних доказів повторної перевірки або будь-якого рішення з приводу оцінки, дослідження або зауваження з приводу вказаної доповіді до суду не надано.
Більш того, у своїх поясненнях відповідачем також не зазначено про незгоду із вказаною доповіддю або про якісь її недоліки.
Що стосується доводів про ухилення від виконання покладених завдань та безвідповідального ставлення до обов`язків військової служби, то судова колегія наголошує, що перебування на лікуванні чи у щорічній відпустці є законними правами військовослужбовців, а не ухиленням, якщо вони оформлені належним чином згідно з висновками ВЛК. Безвідповідальним ставленням або ухиленням це стає лише при спробі продовжити відпустку без поважних причин, неповідомленні про хворобу чи самовільному залишенні місця служби.
Що стосується посилань у рапорті на те, що позивачка неодноразово притягалась до дисциплінарної відповідальності, то апеляційний суд виходить з наступного.
Як вбачається із матеріалів справи, що дисциплінарне стягнення «Сувора догана», було накладено на ОСОБА_1 , наказом командира ВЧ НОМЕР_1 від 2.10.2024р. №124, як на позаштатну уповноважену особу з питань запобігання та виявлення корупції у ВЧ НОМЕР_2 .
Відтак, колегія суддів вважає, що зазначене дисциплінарне стягнення не стосується виконання ОСОБА_1 обов`язків начальника групи внутрішнього контролю ВЧ НОМЕР_2 . 
Дисциплінарне стягнення «Зауваження» було накладено на ОСОБА_1 наказом ТВО командира ВЧ НОМЕР_2 від 25.11.2024р. за №92. 
Однак, станом на 26.12.2024р., відповідно до ст.26-1 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України (затверджено ЗУ від 24.03.1999р. №551-XIV) строк дії дисциплінарного стягнення «зауваження» закінчився.
При цьому, апеляційний судом встановлено, що рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 22.12.2025р. у справі №420/4542/25 визнано протиправним та скасовано п.3 наказу командира ВЧ НОМЕР_2 від 25.11.2024р. №92 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності» щодо притягнення до дисциплінарної відповідальності до начальника групи внутрішнього контролю ВЧ НОМЕР_2 підполковника ОСОБА_1 ..
Однак, рішення у справі №420/4542/25 станом на день розгляду даної справи не набрало законної сили.
Дисциплінарне стягнення – Попередження про неповну службову відповідність було накладено наказом командира ВЧ НОМЕР_1 від 2.01.2025р. №1 «Про результати службового розслідування», тобто після написання рапорту ОСОБА_4 ..
Крім того, апеляційним судом встановлено, що наказ командира ВЧ НОМЕР_1 від 2.01.2025р. №1 оскаржується ОСОБА_1 у Одеському окружному адміністративному суді у справі №420/2621/24. 
З огляду на викладене, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що на момент написання рапорту ОСОБА_4 (31.12.2024р.) про переміщення ОСОБА_1 , остання не мала жодного дисциплінарного стягнення за невиконання або неналежне виконання службових обов`язків начальника групи внутрішнього контролю ВЧ НОМЕР_2 .
Отже, вказане свідчить, що зазначені в Рапорті обставини, які стали підставою для його подання із пропозицією переведення підполковника ОСОБА_1 до ВЧ НОМЕР_3 на посаду офіцера резерву не знайшли свого підтвердження під час розгляду даної справи, а тому вказаний рапорт на думку суду є безпідставним.
Відтак, суд апеляційної інстанції вважає дії начальника відділу внутрішнього контролю ВЧ НОМЕР_1 щодо підготовки і подання рапорту 31.12.2024р. (вх.№118684) з пропозицією про переведення підполковника ОСОБА_1 з посади начальника групи внутрішнього контролю ВЧ НОМЕР_5 на посаду офіцера резерву є протиправними, у зв`язку із чим суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог в цій частині.
Разом з тим, що стосується позовних вимог стосовно оскарження дій командира ВЧ НОМЕР_1 ОСОБА_2 , начальника управління персоналу штабу ВЧ НОМЕР_1 полковника ОСОБА_3 та спірного наказу командира ВЧ НОМЕР_1 (по особовому складу) від 6.01.2025р. №11 про переведення, то судова колегія погоджується із висновком суду першої інстанції що саме переміщення позивачки здійснене на підставах, які передбачені п.257 Положення №1153/2008, тобто в межах особливого правового режиму, за якого допускаються позапланові кадрові рішення в інтересах служби.
Враховуючи те, що Рапорт від 31.12.2024р. №118684 не був підставою прийняття командиром ВЧ НОМЕР_1 Наказу №11 від 6.01.2025р., та в той же час ініціював саму процедуру переведення, то судова колегія дійшла висновку про наявність підстав для визнання дій начальника відділу внутрішнього контролю ВЧ НОМЕР_1 ОСОБА_4 щодо підготовки і подання рапорту 31.12.2024р. (вх.№118684) з пропозицією про переведення підполковника ОСОБА_1 з посади начальника групи внутрішнього контролю ВЧ НОМЕР_5 на посаду офіцера резерву протиправним.
З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції не надав належної оцінки вказаним обставинам у справі, а відтак дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для визнання протиправними дій начальника відділу внутрішнього контролю ВЧ НОМЕР_1 щодо підготовки і подання рапорту з пропозицією про переведення позивачки, а тому вважає за необхідне рішення суду першої інстанції в цій частині скасувати та прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог, в іншій частині рішення суду залишити без змін.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.246,315,317,325 КАС України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 9 липня 2025р. скасувати в частині відмови щодо вимог про визнання протиправними дії начальника відділу внутрішнього контролю Військової частини НОМЕР_1 щодо підготовки і подання рапорту 31.12.2024р. (вх.№118684) з пропозицією про переведення її - підполковника ОСОБА_1 з посади начальника групи внутрішнього контролю Військової частини НОМЕР_2 на посаду офіцера резерву.
Прийняти в цій частині нове рішення, яким адміністративний позов ОСОБА_1 до командира Військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_2 , начальника управління персоналу штабу Військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_3 , начальника відділу внутрішнього контролю Військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_4 , Військової частини НОМЕР_1 , треті особи без самостійних вимог на стороні відповідача Оперативне командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 », Військова частина НОМЕР_2 , про визнання протиправними дій, визнання протиправним та скасування пункту наказу задовольнити частково.
Визнати протиправними дії начальника відділу внутрішнього контролю Військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_5 щодо підготовки і подання рапорту 31.12.2024р. (вх.№118684) з пропозицією про переведення її - підполковника ОСОБА_1 з посади начальника групи внутрішнього контролю Військової частини НОМЕР_2 на посаду офіцера резерву.
В іншій частині рішення суду залишити без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її ухвалення та оскарженню не підлягає, крім випадків встановлених п.2 ч.5 ст.328 КАС України. 

Головуючий: Ю.М. Градовський

Судді: А.І. Бітов

О.В. Єщенко