Справа № 298/1203/25 
Номер провадження 2/298/303/25

РІШЕННЯ 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2026 року с-ще Великий Березний 

Великоберезнянський районний суд Закарпатської області в складі

Головуючого – судді Тарасевича П.П.,
при секретарі судового засідання Мельник В.В., 

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі судових засідань, в селищі Великий Березний цивільну справу за позовом ОСОБА_1  до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів,

ВСТАНОВИВ:

Позивачка, звернулася до суду із зазначеним вище позовом, посилаючись на те, що рішенням Великоберезнянського районного суду Закарпатської області від 07 вересня 2018 року було розірвано шлюб та стягнуто на її користь із ОСОБА_2 аліменти на утримання їх неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1000,00 гривень щомісячно до досягнення сином повноліття. Як вбачається із зазначеного вище рішення суду від їх шлюбу народився син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який проживає з позивачкою по справі. Відповідач допускає заборгованості, вносить їх нерегулярно. Ніяких додаткових грошей або іншої допомоги він не надає. Цих грошей недостатньо для нормального життя дитини, яка крім навчання, займається спортом, що потребує матеріальних затрат. 
З часу прийняття рішення суду по аліментах пройшло шість років. За цей період багато чого змінилося у рівні витрат, які здійснюються на утримання, виховання та навчання дитини. Дуже суттєво збільшилися ціни на продукти харчування, одяг, ліки, та інші речі першої необхідності для нормального фізичного та духовного розвитку дитини. 
Враховуючи те, що доходи відповідача їй не відомі, вона змушена, просити суд про збільшення розміру аліментів та стягнення аліментів з останнього в твердій грошовій сумі. Окрім того, відповідач постійно виїжджає за кордон на роботу, а тому вважає, що він має змогу сплачувати їй збільшений розмір аліментів на утримання сина, який вона оцінює в сумі 4000,00 (чотири тисячі) гривень щомісячно з дня подачі позовної зави до суду і до досягнення сином повноліття, але не менше 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Позивачка в судове засідання не з`явилася, однак подала в порядку ч.3 ст.211 ЦПК України заяву, в якій просила розглянути справу без її участі. Також зазначила, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просила такі задовольнити. 

Відповідач, повторно в судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомлений про дату час та місце розгляду справи. Відзиву на позовну заяву не подав. 

Зважаючи на наведене, суд розглянув справу без участі сторін на підставі наявних у ній доказів.

Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України.

Вивчивши матеріали справи, з`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, суд дійшов до таких висновків.

Відповідно до ст.4 ЦПК України, до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів має право звернутись кожна особа.

Відповідно до ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ст.13 ч.1 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено, що сторони по справі перебували в зареєстрованому шлюбі. Рішенням Великоберезнянського районного суду від 07 вересня 2018 року стягнуто з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , мешканця АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , мешканки АДРЕСА_2 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1 000 гривень щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову – 01 серпня 2018 року й до досягнення сином повноліття.

З копії свідоцтва про народження виданого 21.05.2015 року серії НОМЕР_1 вбачається, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є неповнолітнім.

Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків (ч.2 ст.51 Конституції України) і традиційно закріплюється в сімейному законодавстві.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Зміст глави 15 Сімейного кодексу України (далі - СК України) вказує на обов`язок кожного з батьків утримувати дитину. Таке утримання є безумовним, оскільки Закон не передбачає будь-яких спеціальних умов для виникнення обов`язку батьків з утримання своїх дітей, та не передбачає звільнення батьків від утримання незалежно від того, чи є батьки працездатними, та чи є в них кошти, достатні для утримання.

Відповідно до положення ст.3 «Конвенції про права дитини» від 20.11.1989 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

За змістом ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Як зазначила у позовній заяві позивачка, розмір аліментів, який визначений рішенням Великоберезнянського районного суду від 07 вересня 2018 року, що має сплачувати відповідач, є недостатнім для утримання та виховання дитини, тому є підстави для збільшення розміру аліментів.

Відповідно до ст.192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Ураховуючи зміст статей 181,192 Сімейного кодексу України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку з покращенням матеріального становища платника аліментів, погіршенням такого становища, зміною інших обставин, що впливають на розмір та порядок сплати аліментів, заінтересована особа може подати до суду заяву про зміну (збільшення/зменшення) розміру аліментів, а також способу їх стягнення.

Згідно із роз`ясненнями, наданими у п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» у новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили.

У відповідності до ч.2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.
При цьому, статтею 184 СК України врегульовано питання щодо визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі.

Згідно ч. ч. 1-3 зазначеної статті СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Отже, нормою статті 184 СК України не передбачено повноважень суду, під час розгляду справи в порядку позовного провадження та ухвалення рішення про стягнення аліментів у твердій грошовій сумі, вказувати у його резолютивній частині положення про те, що визначений у твердій грошовій сумі розмір аліментів повинен бути не меншим ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Зазначена вимога покладається на суд лише в порядку наказного провадження (ч. 3 ст.184 СК України).

Відповідно до висновку Верховного Суду, висловленого в постанові від 12 вересня 2018 року у справі № 459/2181/17, який підлягає врахуванню судом першої інстанції відповідно до вимог ч.4 ст.263 ЦПК України, стягнення аліментів у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку суперечить вимогам сімейного законодавства.

Отже, аналізуючи положення статті 182 та 184 СК України слід дійти висновку, що, під час ухвалення судового рішення у справі про стягнення аліментів, визначених позивачем у твердій грошовій сумі, суд зобов`язаний враховувати, щоб розмір аліментів у твердій грошовій сумі не був меншим мінімального гарантованого розміру аліментів на одну дитину відповідного віку, й у разі визначення позивачем твердої грошової суми у меншому розмірі ніж вказана гарантія, ухвалити рішення, визначивши розмір аліментів у твердій грошовій сумі, який буде відповідати вказаному гарантійному розміру, передбаченому абз.2 ч.2 ст.182 СК України. Разом з тим, нормою статті 184 СК України не передбачено повноважень суду, під час розгляду справи в порядку позовного провадження та ухвалення рішення про стягнення аліментів у твердій грошовій сумі, вказувати у його резолютивній частині положення про те, що визначений у твердій грошовій сумі розмір аліментів повинен бути не меншим ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Оскільки після постановлення рішення Великоберезнянського районного суду Закарпатської області від 07 вересня 2018 року значно збільшився законодавчо визначений розмір прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, значно підвищилася вартість життя, тому враховуючи матеріальне та сімейне становище сторін, оскільки розмір аліментів, який відповідач має сплачувати згідно рішення суду менший від мінімального розміру аліментів, визначеного законом, що не може забезпечити гармонійний розвиток дитини, а також те, що відповідно до вимог ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, користуючись рівними правами, на засадах змагальності, виходячи із принципів розумності та справедливості, суд приходить до висновку, що слід збільшити розмір стягнення аліментів в твердій грошовій сумі у розмірі з 1000 гривень на 4000 гривень, на неповнолітнього сина щомісячно

В частині заявленої вимоги про зазначення в резолютивній частині рішення про те, що розмір аліментів визначений в твердій грошовій сумі повинен бути не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення ним повноліття, слід відмовити.

Відповідно до ст.141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача.

Позивач звільнений від сплати судового збору відповідно до вимог ст.5 Закону України «Про судовий збір», а тому суд вважає за доцільне відповідно до ст.141 ЦПК України стягнути з відповідача судовий збір у розмірі 1211 грн. 20 коп. в дохід держави.

Керуючись ст.ст. 180-183 СК України, ст. ст.6-13,76,89,141,259,263-265,280-283 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1  до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів – задовольнити частково.

Збільшити розмір стягнення аліментів, утримуваних за рішенням Великоберезнянського районного суду Закарпатської області від 07 вересня 2019 року, з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрованого в АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , паспорт НОМЕР_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрованої в АДРЕСА_2 на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 1000 гривень на суму в розмірі 4000 (чотири тисячі) гривень, щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття. 

В решті позовних вимог – відмовити.

Стягнути із ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3  на користь держави судовий збір у розмірі 1211 грн. 20 коп.

Рішення може бути оскаржене до Закарпатського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення, а в разі проголошення лише вступної та резолютивної частин або у разі розгляду справи без повідомлення учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.
Повний текст рішення складено 20.02.2026.

Суддя Тарасевич П.П.