Номер провадження 2-а/754/201/26
Справа №754/4854/26
РІШЕННЯ 
Іменем України

13 квітня 2026 року м. Київ
Деснянський районний суд м. Києва у складі головуючої судді Коваленко І.І. 
за участю секретаря судового засідання Гуцул Д.Г.
розглянув у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , за участю ІНФОРМАЦІЯ_2 
про скасування постанови накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення.
Суть спору 
23.03.2026 представник Позивача подав до Суду в електронній формі в підсистемі "Електронний Суд" адміністративний позов про оскарження постанови ІНФОРМАЦІЯ_1 (надалі - ІНФОРМАЦІЯ_1, Відповідач) № 5483 від 24.12.2025 у справі про адміністративне правопорушення, якою на Позивача було накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 25 500,00 грн за правопорушення, передбачене частиною третьою статті 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення (надалі - КУпАП). Відповідач мотивував постанову тим, що Позивач 19.09.2025 не прибув за викликом до ІНФОРМАЦІЯ_2 , чим порушив частину десяту статті 1 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу", абзац другий частини першої та абзац восьмий частини третьої статті 22 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" та Правила військового обліку призовників, військовозобов`язаних і резервістів затверджених Постановою Кабінету Міністрів від 30.12.2022 № 1487.
Позивач просить поновити строк звернення до суду, скасувати цю постанову, а справу про адміністративне правопорушення закрити з підстав відсутності складу адміністративного правопорушення. 
Позов обґрунтовано тим, що Позивач не вчиняв адміністративного правопорушення, оскільки своєчасно уточнив свої персональні дані у встановлений законом строк, а також пройшов військово-лікарську комісію 13.12.2025.
Позивач заперечує факт свого належного повідомлення про необхідність явки до ІНФОРМАЦІЯ_2 , стверджуючи, що не отримував повістку, а справу про притягнення його до відповідальності Відповідач розглянув незаконно за його відсутності та без належного повідомлення. Крім того, на момент розгляду справи 24.12.2025 року Позивач перебував на лікуванні у медичному закладі, що підтверджується відповідними виписками, відповідно до яких в період з 18.12.2025 по 27.12.2025 перебував на лікуванні. Про існування оскаржуваної постанови Позивач дізнався лише 11.03.2026 через застосунок "Дія" під час ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження.
Представники Позивача подали заяву про розгляд справи без участі Позивача та його представника.
Позиція Відповідача
Представник Відповідача у судове засідання не з`явився, своїм правом на подання відзиву не скористався, не подав Суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.
У справах, зокрема, з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності, щодо подання позовної заяви та про дату, час і місце розгляду справи суд негайно повідомляє відповідача та інших учасників справи шляхом направлення тексту повістки до електронного кабінету, а за його відсутності - кур`єром або за відомими суду номером телефону, факсу, електронною поштою чи іншим технічним засобом зв`язку. Учасник справи вважається повідомленим належним чином про дату, час та місце розгляду справи, визначеної частиною першою цієї статті, з моменту направлення такого повідомлення працівником суду, про що останній робить відмітку у матеріалах справи, та (або) з моменту оприлюднення судом на веб-порталі судової влади України відповідної ухвали про відкриття провадження у справі, дату, час та місце судового розгляду. Неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій (стаття 268 КАС України).
Відповідач, який немає зареєстрованого електронного кабінету, повідомлявся про розгляд справи належним чином.
Зокрема, ухвала про відкриття провадження у справі 06.04.2026 була оприлюднена судом https://reyestr.court.gov.ua/Review/135423449.
04.04.2026 року копія ухвали про відкриття провадження, копія позовної заяви та судова повістка - повідомлення були доставлені до електронного кабінету представника Відповідача, Нестерешина Я.С. 
Також Відповідач повідомлявся про дату, час і місце розгляду справи шляхом направлення тексту повістки, ухвали про відкриття провадження у справі на відому Суду електронну пошту desna_rvk@post.mil.gov.ua, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа від 04.04.2026 року. 
Суд звертає увагу, що справа відноситься до термінових, розглядається протягом десяти днів з дня відкриття провадження у справі, тому неприбуття у судове засідання Відповідача, повідомленого належним чином відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи.
Позиція Третьої особи
Представник третьої особи у судове засідання не з`явився, своїм правом на подання пояснень не скористався, належним чином засвідчені копії документів, на підставі яких Позивача було притягнуто до адміністративної відповідальності (повістки з доказами їх вручення, поштові відправлення, протокол про адміністративне правопорушення, пояснення, тощо), що витребувались ухвалою суду не надав.
ІНФОРМАЦІЯ_2 про розгляд справи повідомлений належним чином, що підтверджується довідкою про доставку електронного документу в електронному кабінеті 04.04.2026. 
Обставини, встановлені судом, зміст спірних правовідносин та їх оцінка
Позивач є громадянином України, народився ІНФОРМАЦІЯ_7 , військовозобов`язаний.
24 грудня 2025 року начальник ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 прийняв постанову № 5483, відповідно до якої на Позивача було накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у сумі 25 500,00 грн, оскільки Позивач 19 вересня 2025 року не прибув за викликом до ІНФОРМАЦІЯ_2 , чим порушив частину десяту статті 1 Закону України "Про військовий обов`язок та військову служба", абзац 2 частини першої та абзац 8 частини третьої статті 22 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" та Правила військового обліку призовників, військовозобов`язаних і резервістів затверджених Постановою Кабінету Міністрів від 30.12.2022 № 1487.
У матеріалах справи відсутні докази отримання Позивачем копії постанови, що оскаржується, тому Суд визнав поважними причини пропуску строку на оскарження цієї постанови та поновив строк звернення до адміністративного суду. 
У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема, з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення (пункт 9 частини другої статті 2 КАС України).
Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, якщо є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи. Особливості розгляду справ про адміністративні правопорушення, передбачені статтями 210 і 210-1 цього Кодексу, а також про адміністративні правопорушення у сферах забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі, безпеки на автомобільному транспорті та про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису), встановлюються статтями 279-1-279-9 цього Кодексу. (частина перша статті 268 КУпАП).
Суд встановив, що Відповідач призначив розгляд справи про адміністративне правопорушення на 24.12.2025. Позивач стверджує, що його право на участь у розгляді справи про адміністративне правопорушення було порушено, оскільки справу про притягнення його до відповідальності Відповідач розглянув незаконно за його відсутності та без належного повідомлення. 
Позивач у період з 18.12.2025 по 27.12.2025 проходив лікування у ТОВ "Клініка сімейної медицини "Здравиця", що підтверджується медичними документами.
Відповідач не надав Суду доказів належного та своєчасного повідомлення Позивача про дату і час розгляду справи.
Отже Відповідач порушив право Позивача на участь у процесі прийняття рішення та бути повідомлений про місце і час розгляду справи.
Щодо обставин вчинення адміністративного правопорушення, яке інкримінується Відповідачеві, то Суд зазначає, що згідно з абзацом 8 частини третьої статті 22 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізації" у разі отримання повістки про виклик до територіального центру комплектування та соціальної підтримки громадянин зобов`язаний з`явитися у зазначені у ній місце та строк.
Отже, обов`язок з`явитися до ІНФОРМАЦІЯ_1 виникає у громадянина після отримання повістки. 
Обов`язок доведення факту отримання цієї повістки покладається на Відповідача, оскільки Позивач стверджує, що не отримував повістку і не був повідомлений про виклик до територіального центру комплектування та соціальної підтримки.
Відповідно до пункту 41 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, що затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 р. № 560, зокрема:
належним підтвердженням оповіщення резервіста або військовозобов`язаного про виклик до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділу чи відповідного підрозділу розвідувальних органів, Центрального управління або регіональних органів СБУ є:
1) у разі вручення повістки - особистий підпис про отримання повістки, відеозапис вручення повістки або ознайомлення з її змістом, у тому числі відеозапис доведення акта відмови від отримання повістки (додаток 2), а також відеозапис відмови резервіста або військовозобов`язаного у спілкуванні з особою, уповноваженою вручати повістки;
2) у разі надсилання повістки засобами поштового зв`язку:
день отримання такого поштового відправлення особою, що підтверджується інформацією та/або документами від поштового оператора;
день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати поштове відправлення чи день проставлення відмітки про відсутність особи за адресою місця проживання особи, повідомленою цією особою територіальному центру комплектування та соціальної підтримки під час уточнення своїх облікових даних;
день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати поштове відправлення чи день проставлення відмітки про відсутність особи за адресою задекларованого/зареєстрованого місця проживання в установленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила територіальному центру комплектування та соціальної підтримки іншої адреси місця проживання.
Порядок проставлення відмітки врегульовано у пункті 82 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету міністрів України № 270 від 05 березня 2009. Зокрема, цей порядок визначає, що листи з позначкою Повістка ІНФОРМАЦІЯ_1 під час доставки за зазначеною адресою вручаються особисто адресату (одержувачу). У разі відсутності адресата (одержувача) за зазначеною на рекомендованому листі адресою працівник об`єкта поштового зв`язку інформує адресата (одержувача) за наявним номером телефону та/або вкладає до абонентської поштової скриньки повідомлення про надходження рекомендованого листа з позначкою Повістка ІНФОРМАЦІЯ_1.
Якщо протягом трьох робочих днів після інформування відділенням поштового зв`язку адресат (одержувач) не з`явився для одержання рекомендованого листа з позначкою Повістка ІНФОРМАЦІЯ_1, працівник об`єкта поштового зв`язку робить позначку адресат відсутній за зазначеною адресою, яка засвідчується його підписом з проставленням відбитка поштового пристрою, порядок використання якого встановлюється призначеним оператором поштового зв`язку, і не пізніше ніж протягом наступного робочого дня повертає такий лист до відправника.
2 квітня 2026 року Суд постановив ухвалу про витребування належним чином засвідчених копій документів, на підставі яких Позивача було притягнуто до адміністративної відповідальності. Ця ухвала надсилалась на електронну пошту Відповідача, до електронного кабінету представника Відповідача. 
Відповідач не виконав вимоги ухвали суду, не надав витребувані докази.
Також Суд витребував відповідні докази у  ІНФОРМАЦІЯ_2 . Третя особа також не виконала вимоги ухвали суду, не надала витребувані докази.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі (частина друга статті 77 КАС України). 
При цьому, у разі неподання суб`єктом владних повноважень витребуваних судом доказів без поважних причин або без повідомлення причин суд, залежно від того, яке ці докази мають значення, може визнати обставину, для з`ясування якої витребовувався доказ, або відмовити у її визнанні, або розглянути справу за наявними в ній доказами, а у разі неподання доказів Позивачем - також залишити позовну заяву без розгляду (частина дев`ята статті 80 КАС України). 
Суд встановив, що Відповідач не виконав свій обов`язок довести належним чином факт вручення поштового відправлення.
За таких обставин, оскільки основною та обов`язковою ознакою об`єктивної сторони правопорушення є протиправне діяння, відсутність якого виключає склад будь-якого адміністративного правопорушення, Суд вважає недоведеним факт наявності в діях Позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 210-1 КУпАП.
Орган (посадова особа) при розгляді скарги на постанову по справі про адміністративне правопорушення перевіряє законність і обґрунтованість винесеної постанови і приймає одне з таких рішень:
1) залишає постанову без зміни, а скаргу без задоволення;
2) скасовує постанову і надсилає справу на новий розгляд;
3) скасовує постанову і закриває справу;
4) змінює захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено (частина перша статті 239 КУпАП).
За наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право, зокрема, скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення (пункт 3 частини третьої статті 286 КАС України). 
З огляду на те, що Суд встановив відсутність складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 210-1 КУпАП, оскаржувану постанову слід скасувати, а справу про адміністративне правопорушення закрити.
Розподіл судових витрат 
Відповідно до пункту 10 частини третьої статті 2 КАС України, однією із основних засад (принципів) адміністративного судочинства визначено принцип відшкодування судових витрат фізичних та юридичних осіб, на користь яких ухвалене судове рішення.
Статтею 132 КАС України визначено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Позивачу слід відшкодувати за рахунок бюджетних асигнувань Відповідача судовий збір у розмірі 532,48 грн за правилами частини першої статті 139 КАС України, яка визначає, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
Зайво сплачений судовий збір підлягає поверненню за клопотанням Позивача.
Позивач просить також відшкодувати йому 15 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.
Стаття 59 Конституції України проголошує право кожного на професійну правничу допомогу. Така конституційна гарантія охоплює не лише право користуватися правничою допомогою, а й право визначати умови її надання, у тому числі розмір і спосіб оплати, на договірних засадах. Це саме право закріплене й у статті 16 КАС України.
Відповідно до частин першої та другої статті 132 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Частиною сьомою статті 139 КАС України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Суд, розглянувши вимогу Позивача та подані ним докази, встановив, що факт надання юридичних послуг Позивачу підтверджується договором № 01/1903/2026 від 19.03.2026, додатковою угодою № 01/2026 від 19.03.2026, ордером на надання правничої допомоги. На підтвердження понесених витрат Позивач надав рахунок-фактуру б/н від 19.03.2026, акт наданих послуг № 01 від 19.03.2026 та платіжну інструкцію № 2.580681555.1 від 19.03.2026 на загальну суму 15 000,00 грн.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21 зазначила, що розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини (пункт 28 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц; пункт 19 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 07 липня 2021 року у справі № 910/12876/19).
Фіксований розмір гонорару у цьому контексті означає, що у разі настання визначених таким договором умов платежу - конкретний склад дій адвоката, що були вчинені на виконання цього договору й призвели до настання цих умов, не має жодного значення для визначення розміру адвокатського гонорару в конкретному випадку.
Отже, у випадку встановленого договором фіксованого розміру гонорару сторона може доводити неспівмірність витрат. Зокрема, посилаючись на неспівмірність суми фіксованого гонорару зі складністю справи, ціною позову, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів, кількістю засідань, тривалістю розгляду справи судом тощо (пункти 38, 39 постанови Верховного Суду від 19.03.2026 у справі № 160/9098/24).
Розмір витрат на оплату послуг адвоката, виходячи із положень частини п`ятої статті 134 КАС України, має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Частиною шостою статті 134 КАС України передбачено, що у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина сьома статті 134 КАС України).
Аналіз вимог частин п`ятої, шостої та сьомої статті 134 КАС України дозволяє зробити висновок, що саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог (пункт 114 постанови Верховного Суду від 26.03.2026 у справі № 580/2178/23 та інші).
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц також зазначила, що: "у позовному провадженні роль суду визначена як роль арбітра, який надає оцінку тим доказам і доводам, котрі наводяться сторонами у справі, і не може діяти на користь будь-якої зі сторін» (пункт 40) … "саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній зі сторін без відповідних дій із боку такої сторони» (пункт 44).
У застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який, тим не менш, повинен ґрунтуватися на критеріях, визначених у частині п`ятій статті 134 КАС України. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, яка вказує на неспівмірність витрат, доказів та обґрунтування невідповідності заявлених витрат цим критеріям (постанова Верховного Суду від 02.04.2026 у справі № 280/2977/25).
Визначаючи розмір витрат на правничу допомогу, які поніс Позивач, та перевіряючи співмірність розміру витрат на оплату послуг адвоката із складністю справи та наданих адвокатами послуг, обсягом цих послуг, а також ціною позову, як цього вимагає частина п`ята статті 134 КАС України, Суд бере до уваги, що Відповідач не направляв до суду першої інстанції клопотання (заперечень, пояснень) про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. 
При цьому, Верховний Суд у постанові від 19 березня 2026 року у справі №160/9098/24 вказав, що надаючи власну оцінку співмірності вимог позивача щодо відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, критеріям, передбаченим частиною п`ятою статті 134 КАС України, суд першої інстанції безпідставно вчинив дії, обов`язок щодо яких КАС України покладає на сторону спору, яка заперечує проти задоволення відповідних вимог, що є недопустимим та порушує принцип безсторонності суду та рівності прав учасників спору.
Водночас, за висновком Верховного Суду, наведеним у постановах від 16 грудня 2025 року у справі № 640/14850/20, від 20 березня 2026 року у справі № 160/15957/24, у разі недотримання вимог частини п`ятої статті 134 КАС України (критерії співмірності) суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони. Натомість під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частиною дев`ятою статті 139 КАС України (зокрема критерії пропорційності і обґрунтованості), може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, усі її витрати на професійну правову допомогу, або ж присудити такі витрати частково.
Зокрема, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись (частина дев`ята статті 139 КАС України).
У цій справі, що розглядається, Суд, оцінюючи обґрунтованість та пропорційність розміру витрат до предмета спору, а також значення справи для сторін відповідно до критерію, що визначений у пункті 2 частини дев`ятої статті 139 КАС України, виходить з того, що предметом спору є скасування постанови Відповідача про притягнення Позивача до адміністративної відповідальності у виді штрафу в сумі 25 500,00 грн. Заявлена сума послуг витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 15 000,00 грн становить більше половини від суми оскаржуваного штрафу. Суд враховує суттєве значення справи для Позивача, оскільки задоволення позову дозволяє Позивачу уникнути безпідставного стягнення штрафу та зняти арешт з власних грошових коштів, накладений у межах виконавчого провадження. Водночас результат вирішення цієї справи не має прямого впливу на ділову чи особисту репутацію сторін. Ця справа має індивідуальний характер та не викликала значного публічного інтересу. Суд вважає заявлену суму витрат частково непропорційною предмету спору, тому з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частиною дев`ятою статті 139 КАС України (зокрема критерії пропорційності і обґрунтованості), Суд виснував присудити витрати на професійну правничу допомогу частково, в розмірі 10 000,00 грн.
Керуючись статтями 134, 139, 246, 255, 268, 286 КАС України, Суд
УХВАЛИВ:
Адміністративний позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення - задовольнити.
Визнати протиправною та скасувати постанову ІНФОРМАЦІЯ_1 № 5483 від 24.12.2025 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за частиною третьою статті 210-1 КУпАП і закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору у розмірі 532,48 та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000,00 грн.
Позивач (Стягувач) ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 , дата народження ІНФОРМАЦІЯ_7 ). 
Відповідач (Боржник) ІНФОРМАЦІЯ_1 (місцезнаходження: АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ).
Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
рішення підписано 13.04.2026
Суддя    Інна КОВАЛЕНКО