ПОСТАНОВА 
Іменем України

07 квітня 2026 року         м. Кропивницький

справа № 705/2159/19
провадження № 22-ц/4809/733/26 

Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: Карпенка О. Л. (головуючий, суддя-доповідач), Мурашка С. І., Чельник О. І., 
за участю секретаря судового засідання Гончар О. В., 
учасники справи: 
заявник – ОСОБА_1 ,
суб`єкт оскарження – директор Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Роменський Дмитро Володимирович,
заінтересована особа- Приватне підприємство «Центр-Монтаж-Енерго»,
розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Шполянського районного суду Черкаської області (суддя Сивокінь С. С.) від 05.01.2026,
ВСТАНОВИВ:
1.Короткий зміст позовних вимог
02.01.2026 ОСОБА_1 , від імені якої діє представник – ОСОБА_2 , звернулася до Шполянського районного суду Черкаської області зі скаргою в якій вона просила суд про таке:
1) визнати протиправною бездіяльність Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України щодо невиконання приписів статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» під час розгляду скарги представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 від 05.12.2025;
2) зобов`язати Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України розглянути скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 від 15.12.2025 в порядку статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» та прийняти рішення у визначеному законом порядку.
Вимоги скарги обґрунтовано тим, що рішенням Шполянського районного суду Черкаської області від 17.03.2025 у справі №705/2159/19 визнано незаконним та скасовано наказ від 03.07.2019 № 25 приватного підприємства «Центр-Монтаж-Енерго» про припинення трудового договору (контракту) з юрисконсультом ОСОБА_1 на підставі п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, поновлено ОСОБА_1 на посаді юрисконсульта приватного підприємства «Центр-Мониаж-Енерго», стягнуто з приватного підприємства «Центр-Монтаж-Енерго» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 04.07.2019 по 17.03.2025 у розмірі 346882,80 грн, з відрахуванням (утриманням) при виплаті податків, обов`язкових платежів та зборів, передбачених законодавством України. 
Рішення суду в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць суд допустив до негайного виконання.
Суд видав виконавчий лист, який 24.04.2025 ОСОБА_1 пред`явила до виконання.
24.04.2025 головний державний виконавець Відділу державної виконавчої служби у місті Умані Уманського району Черкаської області Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) Паливода О. П. винесла постанову про відкриття виконавчого провадження № 77895710.
15.12.2025 представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 звернулася до директора Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України в порядку ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» зі скаргою, однак станом на 02.01.2026 скарга ним не розглянута, а відповідне рішення не прийнято.
Заявник вважає, що суб`єкт оскарження не виконав вимог закону, тобто вчинив протиправну бездіяльність.
2.Короткий зміст судового рішення 
05.01.2026 Шполянський районний суд Черкаської області постановив ухвалу, якою у прийнятті скарги ОСОБА_1 , від імені якої діє представник – ОСОБА_2 , відмовив.
Ухвала мотивована тим, що директор Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України не є виконавцем у виконавчому провадженні № 77895710, також він не є іншою посадової особи органу державної виконавчої служби або приватним виконавцем під час виконання судового рішення, а тому в цьому випадку заявник не має права на звернення до суду зі скаргою в порядку судового контролю за виконанням судових рішень, визначеного розділом 7 ЦПК України. Натомість директор Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України є суб`єктом владних повноважень, а його дії, що оскаржуються, стосуються здійснення ним владних управлінських функцій, тому заявник має право звернутися до адміністративного суду, до юрисдикції якого належить розгляд таких звернень.
3.Короткий зміст вимог і доводів апеляційної скарги 
ОСОБА_1 , від імені якої дії представник - ОСОБА_2 , звернулася до апеляційного суду зі скаргою на ухвалу Шполянського районного суду Черкаської області від 05.01.2026 й просить скасувати цю ухвалу, а справу передати до суду першої інстанції для її розгляду.
Апелянт вважає, що ухвала місцевого суду є незаконною та необґрунтованою з наступних підстав. 
15.12.2025 представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 звернулась до директора Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України зі скаргою у виконавчому провадженні № 77895710 з примусового виконання рішенням Шполянського районного суду Черкаської області від 17.03.2025 у цивільній справі №705/2159/19, яку просила розглянути в порядку статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» та прийняти рішення у визначеному законом порядку. Продовж передбаченого законом строку директор Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України рішення не прийняв, про результат розгляду скарги не повідомив, тож заявник звернувся до суду зі скаргою.
Суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що скарга не підлягає розгляду в порядку ЦПК України. Такий висновок суду суперечить висновкам Верховного Суду, викладеним у постановах від 07.02.2024 у справі № 175/1571/15 та від 26.06.2024 у справі № 2-6510/11.
4.Відзиви на апеляційну скаргу
4.1 Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України подав до суду відзив на апеляційну скаргу в якому вказав, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для прийняття скарги до розгляду в порядку цивільного судочинства, оскільки директор Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України не є виконавцем у відповідному виконавчому провадженні та безпосередньо не здійснює виконавчі дії щодо виконання судового рішення. Спірні правовідносини фактично стосуються здійснення суб`єктом владних повноважень його управлінських функцій у сфері організації діяльності органів державної виконавчої служби, а не виконання конкретного судового рішення державним виконавцем. Наведені апелянтом судові рішення ухвалені за інших фактичних обставин справ та не спростовують висновків суду першої інстанції.
4.2 ПП «Центр-Монтаж-Енерго» подав до суду відзив на апеляційну скаргу в якому вказав, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, оскільки суд обґрунтовано виходив із правової природи повноважень директор Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, які мають виключно організаційно-управлінський та контрольний характер і спрямовані на забезпечення функціонування системи органів державної виконавчої служби, а не на безпосереднє примусове виконання судових рішень. Реалізація вказаним суб`єктом таких повноваження за своєю суттю не є процесуальними діями у розумінні виконавчого провадження та не породжують самостійного предмета судового контролю в межах цивільного судочинства. Фактично заявником оскаржується бездіяльність, пов`язана із розглядом скарги в адміністративному порядку, передбаченому ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження», що не є стадією здійснення виконавчих дій у конкретному провадженні. Таким чином, спірні правовідносини належать до сфери публічно-правового регулювання управлінської діяльності суб`єкта владних повноважень, а не до механізму примусового виконання судового рішення.
4.3 Представник ОСОБА_1 подала до суду відповіді на відзиви суть яких зводиться до того, що доводи, викладені у відзивах на апедяційну скаргу не спростовують аргументів, викладених у скарзі. Крім того, викладено доводи, які по суті повторюють доводи скарги ОСОБА_1 від 02.01.2026 на бездіяльність директора Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, яку вона подавала до Шполянського районного суду Черкаської області.
5.Короткий зміст пояснень учасників справи у судовому засіданні 
ОСОБА_1 та її представник Коркіяйнен О. С. підтримали апеляційну скаргу.
Представник Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Москалець Н. А. заперечила проти задоволення вимог апеляційної скарги з підстав її необґрунтованості.
Представник заінтересованої особи ПП «Центр-Монтаж-Енерго» (боржника у виконавчому проваджені) адвокат Моспан В. В. заперечив проти задоволення вимог апеляційної скарги з підстав її необґрунтованості.
6.Позиція апеляційного суду щодо апеляційної скарги
Відповідно до ч. 1, 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Відповідно до частин 1, 2, 4 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. 
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Переглянувши справу в межах доводів та вимог апеляційної скаргиза наявними у ній доказами, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що ухвала суду першої інстанції відповідає зазначеним нормам закону, а томувимоги апеляційної скарги задоволенню не підлягають.
7.Мотиви ухваленого апеляційним судом рішення
Відповідно до п. 9 ч. 3 ст. 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.
За ст. 129-1 Основного Закону суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Умови та порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку врегульовані Законом України «Про виконавче провадження».
Згідно з ч. 1 ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі – рішення) – сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Примусовому виконанню підлягають рішення на підставі, зокрема, виконавчих листів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень (ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження»).
Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» (ч. 1 ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження»).
Так відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Згідно з ч. 1 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.
За ч. 3 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії або бездіяльність державного виконавця можуть бути оскаржені стягувачем та іншими учасниками виконавчого провадження (крім боржника) до начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. Рішення, дії та бездіяльність начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, можуть бути оскаржені до керівника органу державної виконавчої служби вищого рівня.
Начальник відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, при здійсненні контролю за рішеннями, діями державного виконавця під час виконання рішень має право у разі, якщо вони суперечать вимогам закону, своєю постановою скасувати постанову або інший процесуальний документ (або їх частину), винесені у виконавчому провадженні державним виконавцем, зобов`язати державного виконавця провести виконавчі дії в порядку, встановленому цим Законом.
Керівник вищого органу державної виконавчої служби у разі виявлення порушень вимог закону визначає їх своєю постановою та надає доручення начальнику відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, щодо проведення дій, передбачених абзацами другим і третім цієї частини.
Згідно зі ст. 447-1 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.
Справи за скаргами на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи посадової особи державної виконавчої служби розглядаються судом за загальними правилами ЦПК України з особливостями, встановленими статтею 450 цього Кодексу, за участю стягувача, боржника і державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби чи приватного виконавця, рішення, дія чи бездіяльність якої оскаржуються. За результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу (ч. 1 ст. 451 ЦПК України).
Таким чином, я право на звернення зі скаргою, так і порядок її розгляду та постановлення ухвали пов`язані з наявністю судового рішення, ухваленого за правилами ЦПК України, та з його примусовим виконанням (постанова Верховного Суду від 13.03.2024 у справі № 2-6133/10).
Згідно з ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом установлено інший порядок судового провадження.
Учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб (ч. 1 ст. 287 КАС України).
Отже, до компетенції адміністративних судів належить вирішення спорів фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.
Зі змісту скарги ОСОБА_1 , з якою 02.01.2026 вона звернулася до Шполянського районного суду Черкаської області, вбачається, що вона оскаржує бездіяльність Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України під час розгляду її скарги від 15.12.2025, з якою її представник - ОСОБА_2 зверталася до директора Департаменту з вимогою перевірити законність дій начальника відділу ДВС у м. Умані Уманського району Черкаської області Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України та бездіяльність начальника Управління забезпечення примусового виконання рішень у Черкаській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ). 
Скаргу від 15.12.2025 було подано у зв`язку з неналежним, як вона вважає, здійсненням виконавчого провадження № 77895710з примусового виконання рішення Шполянського районного суду Черкаської області від 17.03.2025 у справі № 705/2159/19 в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді юрисконсульта Приватного підприємства «Центр-Монтаж-Енерго» та стягнення з Приватного підприємства «Центр-Монтаж-Енерго» на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць.
З доданих до скарги документів вбачається, що виконавче провадження № 77895710перебувало у провадженні головного державного виконавця Паливоди О. П., а потім - старшого державного виконавця Кравченко М. відділу державної виконавчої служби у місті Умані Уманського району Черкаської області Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ).
Директор Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України не є начальником відділу, якому безпосередньо підпорядковується державний виконавець, а також не є керівником органу державної виконавчої служби вищого рівня щодо до начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, який здійснює виконавче провадження № 77895710.
Оскільки директор Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України не є виконавцем у виконавчому провадженні № 77895710, також він не є іншою посадової особи органу державної виконавчої служби або приватним виконавцем під час виконання виконавчого листа, виданого на підставі рішення Шполянського районного суду Черкаської області від 17.03.2025 у справі № 705/2159/19, тому заявниця в цьому випадку не має права звертатися до суду зі скаргою в порядку судового контролю за виконанням судових рішень відповідно до Розділу 7 ЦПК України.
Отже, колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що директор Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України є суб`єктом владних повноважень, його дії, що оскаржуються у скарзі до суду від 02.01.2026, не пов`язані з прийняттям будь-яких рішень під час вчинення виконавчих дій щодо виконання рішення суду, а стосуються здійснення ним владних управлінських функцій, що виключає можливість розгляду цього спору в порядку цивільного судочинства, натомість розгляд скарги належить до юрисдикції адміністративних судів, а її слід розглядати за правилами адміністративного судочинства.
Подібний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 10.06.2021 у справі № 552/1811/15-ц, а також у постанові Верховного Суду від 18.11.2025 у справі № 705/2159/19 за скаргою ОСОБА_2 , яка представляє інтереси  ОСОБА_1 , на бездіяльність директора Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Роменського Д., на яку доречно послався Шполянський районний суд Черкаської області у своїй ухвалі від 05.01.2026.
Стосовно доводів апеляційної скарги про те, що оскаржена ухвала місцевого суду суперечить висновкам Верховного Суду про застосування норм права, викладеним у постановах від 10.04.2024 у справі № 175/2504/13, від 26.06.2024 у справі № 2-6510/11, то колегія суддів апеляційного суду зазначає, що ці аргументи вже були предметом судового розгляду й відповідь на них була надана у постанові Верховного Суду від 18.11.2025 у справі № 705/2159/19. Тож, посилання апелянта на неврахування місцевим судом висновків, викладених у наведених вище постановах Верховного Суду фактично зводяться до незгоди з висновками Верховного Суду в аналогічній справі заявниці. 
Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини, яка згідно з ч. 4 ст. 10 ЦПК України є джерелом права, про те, що право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (наприклад, справа «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32, справа (Гору проти Греції, п. 41).
Отже, доводи апеляційної скарги про неправильне застосування судом першої інстанцій норм матеріального права і порушення норм процесуального права є необґрунтованими, а тому вимоги скарги задоволенню не підлягають.
Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 - 384ЦПК України, суд 
УХВАЛИВ:
Вимоги апеляційної скарги ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Шполянського районного суду Черкаської області від 05.01.2026 - без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення. 
Повний текст цієї постанови складено 17.04.2026.

Головуючий О. Л. Карпенко

Судді: С. І. Мурашко

О. І. Чельник