№ 143/214/26 

ВИРОК
Іменем України

03.03.2026р. м. Погребище

Погребищенський районний суд Вінницької області в складі головуючої судді ОСОБА_1 , розглянувши у приміщенні суду в м. Погребище Вінницької області у спрощеному провадженні без проведення судового розгляду в судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12026025060000014 від 11.02.2026, за обвинуваченням
ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Київ, жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 164 КК України, –

встановив:

Рішенням Погребищенського районного суду Вінницької області від 12.02.2025 у справі № 143/1165/23, яке набрало законної сили 06.05.2025, ОСОБА_2 зобов`язано сплачувати аліменти на користь ОСОБА_3 на утримання дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі1/4 частки від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до повноліття дитини.
06.06.2025 до відділу державної виконавчої служби у Вінницькому районі Вінницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) подано виконавчий лист у справі 143/1165/23, виданий 27.05.2025 на підставі якого того ж дня відкрито виконавче провадження № 78301722.
Однак, починаючи з червня 2025 року і по теперішній час, ОСОБА_2 , достовірно знаючи про наявність судового рішення, будучи ознайомленим із його змістом, та усвідомлюючи обов`язок сплачувати аліменти на утримання дитини, всупереч вимогам законодавства щодо обов`язку батьків утримувати дітей, маючи умисел на злісне ухилення від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання неповнолітньої доньки, будучи фізично здоровою та працездатною особою, жодних дій, спрямованих на виконання рішення Погребищенського районного суду Вінницької області від 12.02.2025 не вжив.
ОСОБА_2 , маючи доходи від тимчасових заробітків, їх не декларував, про розміри заробітку та джерела доходів державного виконавця не повідомляв, аліменти на утримання дитини не сплачував, тобто добровільно рішення суду не виконував.
Крім того, 21.05.2025 він самовільно залишив місце тимчасової дислокації військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, чим унеможливив звернення стягнення на заробітну плату та інші доходи боржника.
Зазначені обставини у сукупності з іншими даними, встановленими під час досудового розслідування, свідчать про злісність його дій, спрямованих на ухилення від сплати аліментів.
Таким чином, ОСОБА_2 умисно злісно ухилився від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання своєї доньки – ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що призвело до утворення заборгованості зі сплати аліментів у розмірі 53 155 грн 74 коп., яка сукупно перевищує суму платежів більш, ніж за три місяці.
Наведені обставини вчинення ОСОБА_2 інкримінованого йому кримінального проступку встановлені органом досудового розслідування та не оспорюються учасниками судового провадження.
Дії ОСОБА_2 суд кваліфікує за ч. 1 ст. 164 КК України як злісне ухилення від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дитини.
Обвинувачений ОСОБА_2 звернувся до прокурора Липовецького відділу Немирівської окружної прокуратури ОСОБА_5 із заявою, складеною в присутності захисника – адвоката ОСОБА_6 , згідно із якою він беззаперечно визнає свою винуватість у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 164 КК України, погодився з обставинами, встановленими під час досудового розслідування, та надав згоду на розгляд обвинувального акта у спрощеному провадженні без проведення судового розгляду в судовому засіданні та без його участі.
Законний представник неповнолітньої потерпілої ОСОБА_4 – ОСОБА_3 звернулася до прокурора Липовецького відділу Немирівської окружної прокуратури ОСОБА_5 із заявою, відповідно до якої вона погоджується з обставинами, встановленими під час досудового розслідування, та не заперечує проти розгляду обвинувального акта у спрощеному провадженні без проведення судового розгляду в судовому засіданні.
Під час досудового розслідування, встановлено, що підозрюваний ОСОБА_2 беззаперечно визнав свою винуватість, не оспорює встановлені досудовим розслідуванням обставини та погоджується на розгляд обвинувального акта за його відсутності, а законний представник неповнолітньої потерпілої – ОСОБА_3 не заперечує проти такого розгляду.
За таких обставин прокурор, на підставі ч. 1 ст. 302 КПК України скерував до суду обвинувальний акт, у якому міститься клопотання про його розгляд у спрощеному провадженні без проведення судового розгляду в судовому засіданні.
Відповідно до ч. 2 ст. 381 КПК України суд розглядає обвинувальний акт щодо вчинення кримінального проступку без проведення судового розгляду в судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження, якщо обвинувачений не оспорює встановлені під час дізнання обставини і згоден з розглядом обвинувального акта.
Частиною 1 ст. 382 КПК України унормовано, що суд у п`ятиденний строк з дня отримання обвинувального акта щодо вчинення кримінального проступку, а в разі затримання особи у порядку, передбаченому ч. 4 ст. 298-2 цього Кодексу, – невідкладно вивчає його та додані до нього матеріали й ухвалює вирок.
З огляду на викладене суд розглянув обвинувальний акт щодо вчинення ОСОБА_2 кримінального проступку без проведення судового розгляду в судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження.
Згідно з ч. 1 ст. 65 КК України суд призначає покарання: 1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених ч. 2 ст. 53 цього Кодексу; 2) відповідно до положень загальної частини цього Кодексу; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Як роз`яснено в п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку, суди мають дотримуватись вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.
Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим.
При призначенні покарання ОСОБА_2 суд ураховує характер і ступінь суспільної небезпечності вчиненого кримінального правопорушення, ступінь його тяжкості, а також дані про особу обвинуваченого.
Суд бере до уваги, що вчинене кримінальне правопорушення відповідно до ст. 12 КК України відноситься до кримінальних проступків.
ОСОБА_2 за місцем проживання характеризується позитивно, раніше не судимий, на обліку у лікаря-психіатра чи лікаря-нарколога не перебуває. 
Водночас відповідно до службової характеристики від 27.02.2026, солдат ОСОБА_2 за час проходження військової служби у військовій частині НОМЕР_1 оперативно-тактичного з`єднання – 1 корпусу НГУ «Азов» зарекомендував себе безвідповідальним військовослужбовцем. 21.05.2025 він самовільно залишив місце служби та до військової частини не повернувся. За своїми діловими та моральними якостями займаній посаді не відповідає.
Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого, відповідно до ст. 66 КК України, суд визнає активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.
Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, передбачених ст. 67 КК України, судом не встановлено.
Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Згідно з ч. 2 ст. 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.
Враховуючи викладене, а також те, що покарання є заходом примусу, який застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого, і яке має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, виходячи з принципів призначення покарання та засад судового розсуду, суд ураховує, що обвинувачений є військовослужбовцем, у зв`язку з чим не вбачає підстав для призначення покарання у виді громадських робіт.
За таких обставин суд вважає за доцільне призначити обвинуваченому покарання в межах санкції ч. 1 ст. 164 КК України у виді пробаційного нагляду з покладанням на нього обов`язків, передбачених ст. 59-1 КК України.
На переконання суду, таке покарання є співмірним вчиненому кримінальному правопорушенню, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та запобігання вчиненню ним нових кримінальних правопорушень.
Матеріальна шкода у цьому кримінальному провадженні не заподіяна, цивільний позов не заявлено.
Витрати, пов`язані із залученням експерта у кримінальному провадженні відсутні.
Речові докази у кримінальному провадженні відсутні.
Підстав для застосування до обвинуваченого запобіжного заходу до набрання вироком законної сили, а також інших заходів забезпечення кримінального провадження суд не вбачає.
Керуючись статтями 369, 370, 371, 374, 376, 381, 382 КПК України, суд –

ухвалив:

ОСОБА_2 визнати винуватим у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 164 КК України, та призначити йому покарання у виді пробаційного нагляду на строк два роки з покладенням на нього обов`язків, передбачених пунктами 1, 2, 3 ч. 2 ст. 59-1 КК України, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну свого місця проживання, роботи або навчання, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Строк відбування покарання у виді пробаційного нагляду відраховувати з дня взяття засудженого на облік уповноваженим органом з питань пробації.
Роз`яснити засудженому, що ухилення від відбування покарання у виді пробаційного нагляду станом на час ухвалення цього вироку карається обмеженням волі на строк до двох років.
Запобіжний захід щодо обвинуваченого ОСОБА_2 до набрання вироком законної сили не обирати.
Копію вироку не пізніше дня, наступного за днем його ухвалення, надіслати учасникам судового провадження.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, недослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини.
З інших підстав вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня отримання копії вироку.

Суддя