ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 537/3086/25  Номер провадження 22-ц/814/1389/26	Головуючий у 1-й інстанції МАХАНЬКОВ О. В.  Доповідач ап. інст. Дорош А. І.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 березня 2026 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Головуючого – судді – доповідача Дорош А. І.
Суддів: Лобова О. А., Триголова В. М.
при секретарі: Коротун І. В.
учасники справи:
представник відповідача – адвокат Мокрий Д.В.

переглянув у судовому засіданні в м. Полтава в режимі відеоконференції цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 – адвоката Близнюка Ігоря Володимировича 

на рішення Крюківського районного суду міста Кременчука Полтавської області від 12 листопада 2025 року, ухвалене суддею Маханьковим О. В., повний текст рішення складений – дата не вказана

у справі за позовом Акціонерного товариства «Сенс Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В:

15.05.2025 АТ «Сенс Банк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, в якому просило суд стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ «Сенс Банк» заборгованість у сумі 338 593,60 грн, з яких: 224 583,78 грн – прострочене тіло кредиту, 112 842,62 грн – відсотки за користування кредитом, 1167,20 грн – овердрафт (несанкціонована заборгованість); стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ «Сенс Банк» судові витрати: 4 063,12 грн - сплаченого судового збору та 27 179,60 грн - витрати на професійну правничу допомогу.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 16.02.2021 ОСОБА_1 шляхом підписання оферти запропонував АТ «Альфа-Банк» укласти угоду про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії, яка є невід`ємною частиною договору про банківське обслуговування фізичних осіб в АТ «Альфа-Банк» (архівна версія договору, яка була чинною на дату укладення сторонами угоди, розміщена за посиланням: https://sensebank.ua/tarifi-ta-umovi та є публічно доступною), укладеного між ним та банком. Таким чином, 16.02.2021 між банком та відповідачем з дотриманням приписів чинного законодавства України було укладено угоду про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії із наступними основними умовами: тип кредиту відновлювальна кредитна лінія; найменування продукту «RED»; мета кредиту для особистих потреб; ліміт відновлювальної кредитної лінії 200 000 грн; сума встановленої кредитної лінії на дату укладення договору 1000 гривень; процентна ставка 35,99% річних для торгових операцій та/або операцій зняття готівки; тип процентної ставки фіксована; тип картки MasterCardDebitWorld; порядок повернення кредиту щомісячно, не менше ніж сума обов`язкового мінімального платежу 5% від суми заборгованості, мінімум 50 грн. Банк взяті відповідно до угоди на себе зобов`язання виконав у повному обсязі, надавши відповідачу у розпорядження кредитні кошти, якими відповідач активно користувався. Відповідач свої зобов`язання належним чином не виконав, що призвело до виникнення заборгованості у розмірі 338 593,60 грн, з яких: 224 583,78 грн - прострочене тіло кредиту; 112 842,62 грн - відсотки за користування кредитом; 1167,20 грн – овердрафт (несанкціонована заборгованість). 12.08.2022 загальними зборами акціонерів АТ «Альфа-Банк» затверджено рішення про зміну найменування АТ «Альфа-Банк» на АТ «Сенс Банк». Запис про зміну найменування внесено до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 30.11.2022.

Рішенням Крюківського районного суду Полтавської області від 12 листопада 2025 року задоволено частково позов представника позивача - адвоката Цимбал Вадима Ігоровича, який діє в інтересах Акціонерного товариства «Сенс Банк», до відповідача ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Сенс Банк» заборгованість в сумі 338 593,60 грн, з яких: 224 583,78 грн - прострочене тіло кредиту, 112 842,62 грн - відсотки за користування кредитом, 1167,20 грн - овердрафт (несанкціонована заборгованість).
Стягнута з ОСОБА_1 на користь АТ «Сенс Банк» судові витрати: 4 063,12 гривень - сплаченого судового збору та 5 000 гривень - витрати на професійну правничу допомогу.
В задоволенні інших вимог відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що основними доводами відповідача є відсутність, на його думку, самого кредитного договору та доказів виконання кредитодавцем свого обов`язку щодо перерахування позичальнику кредитних коштів. Ураховуючи те, що вимоги позивача підтверджуються належними доказами, суд першої інстанції вважав їх обґрунтованими та доведеними. Оскільки на момент розгляду справи відповідач не виконав своїх зобов`язань перед позивачем, суд першої інстанції вбачав наявність підстав для задоволення вимог АТ «Сенс Банк» про стягнення з відповідача 338 593,60 грн заборгованості за договором від 16.02.2021. 
Виходячи з принципу співмірності (який, включає у себе, зокрема такі критерії: складність справи та виконаних робіт (наданих послуг); обсяг наданих послуг та виконаних робіт), суд першої інстанції вважав за можливе обмежити належну до стягнення з відповідача на користь позивача суму витрат на професійну правничу допомогу, визначивши її у позмірі 5 000 грн.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 – адвокат Близнюк І.В., посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати і ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.
Апеляційна скарга мотивована тим, що позивачем не надано належних та допустимих доказів укладення між сторонами кредитного договору (угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії) від 16.02.2021 №631589342. Матеріали справи не містять акцепту позивача як позикодавця на укладення кредитного договору (угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії) від 16.02.2021 №631589342 з погодженням усіх істотних умов, зокрема, розміру кредитного ліміту, відсотків за користування кредитом, строку кредитування, тощо. Надана разом з позовною заявою виписка по рахунку з кредитною карткою World Debit Mastercard за період з 16.02.2021 по 08.02.2025 сама по собі, враховуючи відсутність належних та допустимих доказів волевиявлення позивача на укладення договору, доказів отримання відповідачем відповідної платіжної банківської картки тощо, не свідчить про укладення між сторонами кредитного договору та отримання за його умовами грошових коштів. У виписці зазначено про рахунок № НОМЕР_1 , однак позивачем не надано доказів, що між сторонами було погоджено використання кредитних коштів за допомогою даного рахунка. В оферті на укладання угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії від 16.02.2021 зазначено про використання даного рахунка для договірного списання грошових коштів для щомісячної оплати страхового платежу, а не для обслуговування кредиту (розділ IV). Окрім цього, в оферті зазначено, що максимальна сума кредиту (кредитної лінії) складає 200 000 грн, а сума доступного кредиту (кредитної лінії) на момент складання даної оферти 1000 грн (розділ ІІІ). Оскільки позивачем не надано додаткових угод, рішень банку тощо про підвищення доступного та/або максимального кредитного ліміту, нараховане позивачем тіло кредиту у розмірі 224 583,78 грн, перевищує згадані кредитні ліміти, що вказує на безпідставність нарахування заборгованості у даному розмірі позивачем. Дані обставини викликають сумніви у правильності нарахування заборгованості по відсоткам за користування кредитом у розмірі 112 842,62 грн. Також, згідно з випискою з відповідача регулярно списувались проценти за овердрафт і у позовній заяві позивач зазначає про заборгованість у розмірі 1167,20 грн – овердрафт (несанкціонована заборгованість). Жодного овердрафту або несанкціонованої заборгованості офертою не передбачено, що свідчить про безпідставне нарахування даного виду заборгованості. Те саме стосується і розрахунково-касового обслуговування основної картки, яке нічим не передбачене. Надані позивачем документи не містять підпису ОСОБА_1 та не є складовою кредитного договору. З наданих позивачем пояснень можна зробити висновок, що угода про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії від 16.02.2021; договір про банківське обслуговування фізичних осіб в АТ «Альфа-Банк» (нова назва – АТ «Сенс Банк») від 16.02.2021; договір №631589342; додаток №4 та тарифи до договору про банківське обслуговування фізичних осіб в АТ «Альфа-Банк» (нова назва – АТ «Сенс Банк») від 16.02.2021, як самостійні письмові документи ніколи не укладалися між АТ «Альфа-Банк» (нова назва – АТ «Сенс Банк») та ОСОБА_1 та ніколи не підписувались останнім. Надані позивачем документи, які займають 141 сторінку, не можна розглядати як складову кредитного договору, оскільки ОСОБА_1 з даними документами не ознайомлювався та не підписував їх. В оферті на укладення угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії від 16.02.2021 не згадується словосполучення «оригінал акцепту». Натомість, у даній оферті зазначено наступне: акцепт пропозиції на укладення угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії отримав. З оферти на укладення угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії від 16.02.2021 неможливо зрозуміти, у якій формі позивачем було надано зазначений акцепт та у якій формі його нібито отримав відповідач. Зважаючи на те, що ОСОБА_1 стверджує, що кредитний договір (угода про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії) не укладався між сторонами, а позивач не зміг надати ні сам кредитний договір, ні акцепт банку на укладення кредитного договору, більш вірогідним є висновок, що зазначений кредитний договір дійсно не укладався.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

У судове засідання апеляційного суду 02.03.2026 не з`явилися інші учасники процесу, вони належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи шляхом направлення 20.01.2026 судових повісток про виклик до суду у цивільній справі на електронні адреси у порядку ч. 6 ст. 128 ЦПК України та засобами поштового зв`язку (т.2 а.с. 36-39), які були доставлені до електронних кабінетів. Згідно рекомендованого повідомлення судова повістка на ім`я відповідача ОСОБА_1 повернулася до апеляційного суду без вручення з відміткою пошти «адресат відсутній за вказаною адресою», що у відповідності до вимог ч. 8 ст. 128 ЦПК України є належним повідомленням про дату, час і місце судового засідання. При цьому, колегія суддів враховує, що електронний варіант ухвали Полтавського апеляційного суду від 13.01.2026 (про призначення справи до апеляційного розгляду на 02.03.2026 о 10-20 год) розміщено в мережі Інтернет за адресою: https://reyestr.court.gov.ua/ та відповідно оприлюднено.Згідно ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до ч. 1. ст. 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно встановлених судом першої інстанції обставин вбачається, що 16.02.2021 ОСОБА_1 шляхом підписання оферти запропонував АТ «Альфа-Банк» укласти угоду про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії, яка є невід`ємною частиною договору про банківське обслуговування фізичних осіб в АТ «Альфа-Банк» (архівна версія договору, яка була чинною на дату укладення сторонами Угоди, розміщена за посиланням: https://sensebank.ua/tarifi-ta-umovi та є публічно доступною), укладеного між ним та банком. Банк прийняв пропозицію відповідача та підписав акцепт пропозиції на укладання угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії. Акцепт пропозиції на укладення угоди отримано відповідачем, про що свідчить його власноручний підпис (т.1 а.с. 10-13).

Умовами кредитної лінії є тип кредиту відновлювальна кредитна лінія; найменування продукту «RED»; мета кредиту споживчі потреби; ліміт відновлювальної кредитної лінії 200 000 грн; сума встановленої кредитної лінії на дату укладення договору – 1000 гривень; процентна ставка 35,99% річних за користування коштами відновлювальної кредитної лінії на торгові операції та на операції зняття коштів; тип процентної ставки фіксована; тип картки MasterCardDebitWorld; порядок повернення кредиту щомісячно, не менше ніж сума обов`язкового мінімального платежу 5% від суми заборгованості, мінімум 50 грн.

12.08.2022 загальними зборами акціонерів АТ «Альфа-Банк» затверджено рішення про зміну найменування АТ «Альфа-Банк» на АТ «Сенс Банк». Запис про зміну найменування внесено до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 30.11.2022 (т.1 а.с. 42-47).

З наданого позивачем розрахунку заборгованості та виписки по рахунку за кредитною карткою вбачається, що у період з 16.02.2021 по 20.01.2025 заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором від 16.02.2021 становить 338 593,60 грн, з яких 224 583,78 грн - прострочене тіло кредиту, 112 842,62 грн - відсотки за користування кредитом, 1167,20 грн - овердрафт (т.1 а.с. 9, 18-35).

Суд першої інстанції, дослідивши матеріали цивільної справи №537/3086/25 та оглянувши в судовому засіданні документи, які були витребувані у позивача за клопотання представника відповідача, та врахувавши положення чинного законодавства, встановив, що кредитний договір було укладено між позивачем та відповідачем на відповідних умовах, які на момент підписання були роз`яснені та зрозумілі відповідачу, про що свідчить його підпис. Як вбачається із наданої до суду виписки по банківському рахунку, який належить ОСОБА_1 , останній активно користувався кредитним лімітом та здійснював періодично платежі для погашення заборгованості.

Звертаючись до суду, позивач у позовній заяві, зокрема, просив стягнути витрати на правову допомогу у розмірі 27 179,60 грн, на підтвердження понесення яких долучив до позовної заяви копію договору про надання послуг №1006 від 28.01.2025 (т.1 а.с. 50-56), за умовами якого (пункт 3.1 договору) замовник сплачує на користь виконавця винагороду (гонорар) у нижченаведеному розмірі: за підготовку і подання позовної заяви до суду 375,00 грн, за отримання рішення суду 225,00 грн, а також комісійна винагорода від стягнутих коштів на користь замовника 7,85%. Отже, розрахунок витрат на правову допомогу проведений за наступною формулою: 375,00 грн+225,00 грн+338593,60*7,85%) і становить 27 179,60 грн, які просив стягнути з відповідача.

Норми права, які застосував суд першої інстанції при вирішенні спору.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з частиною першою статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

За правилами статей 526,610,611,625 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). В разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Згідно з частинами першою та шостою статті 81 ЦПК Україник ожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частинами першою третьою статті 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

У пункті 52 постанови Верховного Суду від 22.08.2024 у справі №916/735/23 викладено висновок про те, що доказами на підтвердження наявності боргу можуть бути, зокрема, але не виключно: судові рішення, правочини, первинні бухгалтерські документи, які містять відомості про господарську операцію та підтверджують її здійснення. Такими доказами можуть бути, зокрема, банківські виписки, платіжні доручення, видаткові накладні, довідки, листи, протоколи, та будь-які інші докази, що доводять факт невиконання боржником взятих на себе зобов`язань.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, у тому числі, витрати на професійну правничу допомогу (пункт 1 частини третьої статті 133 ЦПК України).

У частині другій статті 137 ЦПК України визначено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

У частинах четвертій шостій статті 137 ЦПК України визначено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути спів мірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

У постанові від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц (провадження №14-382цс19) Велика Палата Верховного Суду також зазначила, що з аналізу частини третьої статті 141 ЦПК України можна виділити такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Із запровадженням з 15 грудня 2017 року змін до ЦПК України законодавцем принципово по новому визначено роль суду у позовному провадженні, а саме: як арбітра, що надає оцінку тим доказам та доводам, що наводяться сторонами у справі, та не може діяти на користь будь-якої із сторін, що не відповідатиме основним принципам цивільного судочинства. Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності.

У додатковій постанові Верховного Суду від 08.09.2021 у справі №206/6537/19 (провадження №61-5486св21) зазначено, що попри волю сторін договору визначати розмір гонорару адвоката, суд не позбавлений права оцінювати заявлену до відшкодування вартість правничої допомоги на підставі критеріїв співмірності, визначених частиною четвертою статті 137 ЦПК України.

Крім того, згідно з пунктом 6 частини першої статті 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

Водночас суд враховує викладені у постанові від 14.11.2019 у справі №826/15063/18 висновки Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду, за якими: суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони, тощо.

Апеляційний суду складі колегії суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Предметом даного спору є стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «Сенс Банк» заборгованості у розмірі 338 593,60 грн, з яких: 224 583,78 грн – прострочене тіло кредиту, 112 842,62 грн – відсотки за користування кредитом, 1167,20 грн – овердрафт (несанкціонована заборгованість).

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне та обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.
Відповідно до частин 1, 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Згідно статті 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно матеріалів справи вбачається та правильно встановлено судом першої інстанції, що 16.02.2021 ОСОБА_1 шляхом підписання оферти запропонував АТ «Альфа-Банк» укласти угоду про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії, яка є невід`ємною частиною договору про банківське обслуговування фізичних осіб в АТ «Альфа-Банк» (архівна версія договору, яка була чинною на дату укладення сторонами Угоди, розміщена за посиланням: https://sensebank.ua/tarifi-ta-umovi та є публічно доступною), укладеного між ним та банком. Банк прийняв пропозицію відповідача та підписав акцепт пропозиції на укладання угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії. Акцепт пропозиції на укладення угоди отримано відповідачем, про що свідчить його власноручний підпис (т.1 а.с. 10-13).

Умовами кредитної лінії є тип кредиту відновлювальна кредитна лінія; найменування продукту «RED»; мета кредиту споживчі потреби; ліміт відновлювальної кредитної лінії 200 000 грн; сума встановленої кредитної лінії на дату укладення договору – 1000 гривень; процентна ставка 35,99% річних за користування коштами відновлювальної кредитної лінії на торгові операції та на операції зняття коштів; тип процентної ставки фіксована; тип картки MasterCardDebitWorld; порядок повернення кредиту щомісячно, не менше ніж сума обов`язкового мінімального платежу 5% від суми заборгованості, мінімум 50 грн.

Відповідач  ОСОБА_1 допустив неналежне виконання своїх зобов`язань за кредитним договором, у зв`язку з чим утворилася заборгованість.

12.08.2022 загальними зборами акціонерів АТ «Альфа-Банк» затверджено рішення про зміну найменування АТ «Альфа-Банк» на АТ «Сенс Банк». Запис про зміну найменування внесено до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 30.11.2022 (т.1 а.с. 42-47).

З наданого позивачем розрахунку заборгованості та виписки по рахунку за кредитною карткою вбачається, що в період з 16.02.2021 по 20.01.2025 заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором від 16.02.2021 становить 338 593,60 грн, з яких 224 583,78 грн прострочене тіло кредиту, 112 842,62 грн відсотки за користування кредитом, 1167,20 грн овердрафт (т.1 а.с. 9, 18-35).

Також з виписки по особовому рахунку  ОСОБА_1 вбачається, що  ОСОБА_1  користувався кредитними коштами та здійснював платежі (т.1 а.с. 18-35).

З врахуванням викладеного, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про те, що відповідач  ОСОБА_1 користувався кредитними коштами та частково сплачував заборгованість за договором, що підтверджує факт укладення кредитного договору.

Відповідач  ОСОБА_1 не надав суду доказів, які спростовували б розрахунок заборгованості перед АТ «Сенс Банк», не довів відсутність заборгованості.

Таким чином, враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що позовні вимоги АТ «Сенс Банк» про стягнення з відповідача  ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором від 16.02.2021 у розмірі 338 593,60 грн, з яких 224 583,78 грн прострочене тіло кредиту, 112 842,62 грн відсотки за користування кредитом, 1167,20 грн овердрафт, є доведеними та обґрунтованими, а тому підлягають до задоволення.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивачем не надано належних та допустимих доказів укладення між сторонами кредитного договору (угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії) від 16.02.2021 №631589342, то ці доводи не заслуговують на увагу, оскільки вони спростовуються матеріалами справи.

Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 стверджує, що кредитний договір (угода про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії) не укладався між сторонами, а позивач не зміг надати ні сам кредитний договір, ні акцепт банку на укладення кредитного договору, більш вірогідним є висновок, що зазначений кредитний договір дійсно не укладався, то такі доводи не заслуговують на увагу, оскільки вони не підтверджені належними та допустимими доказами.

Апеляційна скарга не містить нових фактів чи засобів доказування, які б спростовували висновки суду першої інстанції. Наведені в апеляційній скарзі доводи фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди позивача з висновками суду першої інстанції, а тому не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Інші доводи апеляційної скарги також не заслуговують на увагу та не дають підстав для скасування судового рішення, оскільки наведені в апеляційній скарзі доводи були предметом дослідження у суді першої інстанції із наданням відповідної правової оцінки усім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства України, з якою погоджується суд апеляційної інстанції.

Отже, доводи, наведені в обґрунтування апеляційної скарги, не можуть бути підставами для скасування судового рішення, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи, ґрунтуються на неправильному тлумаченні відповідачем норм матеріального та процесуального права.

Враховуючи те, що рішення суду відповідає вимогам закону, зібраним у справі доказам, обставинам справи, підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, апеляційний суд у складі колегії суддів не вбачає.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення від 10.02.2010 у справі «Серявін та інші проти України» (Seryavinandothersv. Ukraine, №4909/04, § 58).

Відповідно до ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

З огляду на викладене та керуючись ч. 1 ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, так як рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права.

З підстав вищевказаного, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу - без задоволення, а рішення суду - без змін, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 367 ч.1, 2, 368 ч.1, 374 ч.1 п.1, 375 ч.1, 381-384 ЦПК України, Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -
П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – адвоката Близнюка Ігоря Володимировича - залишити без задоволення.

Рішення Крюківського районного суду міста Кременчука Полтавської області від 12 листопада 2025 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення. Касаційна скарга на неї подається протягом тридцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. 

Повний текст постанови складено 02 березня 2026 року.

СУДДІ: А. І. Дорош О. А. Лобов В. М. Триголов