ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД 
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116 (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"26" лютого 2026 р. Справа№ 910/8621/25
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого: Ткаченка Б.О.
суддів: Суліма В.В. 
Гаврилюка О.М. 

за участю секретаря судового засідання Мовчан А.Г.

за участю представників учасників справи згідно з протоколом судового засідання від 26.02.2026:

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали апеляційних скарг Товариства з обмеженою відповідальністю “ДБК-Партнер” та Департаменту забезпечення Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України
на рішення Господарського суду міста Києва від 18.12.2025
у справі №910/8621/25 (суддя Головіна К. І)
за позовною заявою Департаменту забезпечення Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України 
до Товариства з обмеженою відповідальністю “ДБК-Партнер” 
про стягнення 968 797,39 грн.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст заявлених вимог
До Господарського суду міста Києва з позовом звернувся Департамент забезпечення Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України (далі – ДЗ Держспецзв`язку, позивач) до Товариства з обмеженою відповідальністю “ДБК-Партнер” (далі – ТОВ “ДБК-Партнер”, відповідач) про стягнення штрафних санкцій в сумі 968 797,39 грн за договором № 156 від 05.05.2023 на придбання житла на умовах пайової участі.
Позов обґрунтований неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за вказаним договором у частині своєчасного введення в експлуатацію будинку, передачі квартир позивачу та оформлення права власності, у зв`язку з чим позивач нарахував штрафні санкції. У позові Департамент просить стягнути з відповідача пеню в сумі 968 797,39 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Господарського суду міста Києва від 18.12.2025 у справі №910/8621/25 позов Департаменту забезпечення Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України до Товариства з обмеженою відповідальністю “ДБК-Партнер” про стягнення 968 797,39 грн задоволено частково. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю “ДБК-Партнер” на користь Департаменту забезпечення Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України пеню в сумі 484 398 грн 70 коп. та судовий збір у сумі 14 531 грн 96 коп. У решті вимог – відмовлено.
Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції вказав, що враховуючи підтверджений факт прострочення зобов`язання (своєчасного введення в експлуатацію будинку, передачі квартир позивачу та оформлення права власності) з боку відповідача, вимоги про нарахування штрафної санкції заявлені позивачем правомірно.
Водночас, за висновком суду першої інстанції, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає пеня у сумі 484 398,70 грн (968 797,39 грн./50%). Таке зменшення суд першої інстанції вважав оптимальним балансом інтересів сторін у спорі та запобігатиме настанню негативних наслідків для них обох.

Короткий зміст вимог апеляційних скарг та узагальнення їх доводів
Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, Товариства з обмеженою відповідальністю “ДБК-Партнер”, звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить суд скасувати рішення Господарського суду міста Києва по справі № 910/8621/25 від 18.12.2025 у частині задоволення позову про стягнення пені в сумі 484 398 грн 70 коп., ухвалити в цій частині нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити. 
Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до того, що з огляду на повне виконання ТОВ «ДБК-ПАРТНЕР» своїх зобов`язань за укладеним Договором, та зважаючи на наявність форс-мажорних обставин у Товариства, зокрема, щодо обов`язку (зобов`язання) відносно передання/оформлення Пайовику Квартир за Договором, тому наявні правові, фактичні, об`єктивні підстави для відмови у стягненні пені, за несвоєчасне виконання умов Договору, а саме: через несвоєчасну проведену державну реєстрацію права власності на квартири, оскільки ТОВ «ДБК-ПАРТНЕР» довів наявність форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) шляхом отримання Сертифікату №3000-24-0300 про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили). Отримання Сертифікату є підставою для звільнення від відповідальності за порушення строків виконання зобов`язань за Договором.
Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, Департамент забезпечення Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить суд скасувати рішення Господарського суду міста Києва 18.12.2025 у справі № 910/8621/25 у частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення пені у розмірі 484 398,70 грн. Прийняти в цій частині нове рішення про задоволення цих позовних вимог. 
Узагальнені доводи апеляційної скарги Департаменту забезпечення Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України на рішення зводяться до того, що з відповідач не надав жодних доказів того, що стягнення пені у повному обсязі призведе до його банкрутства або неможливості виконання соціальних зобов`язань.

Узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу та письмові пояснення учасників апеляційного провадження
09.02.2026 через відділ документального забезпечення суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу відповідача, відповідно до якого останній просить апреляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення в оскаржуваній частині без змін.
Узагальнені доводи відзиву зводяться до того, що рішенням Господарського суду міста Києва від 18.12.2025 у справі № 910/8621/25 (в частині задоволених вимог) учасникам справи надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникли при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, тобто судом першої інстанції було повно, всебічно та об`єктивно з`ясовано обставини, які мають значення для справи, а також вірно застосовано норми матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим правові підстави для
10.02.2026 через відділ документального забезпечення суду від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу позивача, відповідно до якого останній просить апреляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення в оскаржуваній частині без змін.
Узагальнені доводи відзиву зводяться до того, що припущення позивача - ДЗ Держспецзв`язку в апеляційній скарзі про фіскальну природу пені не лише не відповідають законодавству, принципам правової держави, а й підтверджують правильність висновків суду першої інстанції про відмову позивачу у задоволенні позову щодо стягнення пені у сумі 484 398,69 грн.
25.02.2026 через відділ документального забезпечення суду від відповідача надійшли письмові пояснення, які залишено колегією суддів без розгляду як такі, що подані із пропуском процесуального строку.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті 
Згідно з витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.01.2026 сформовано колегію у складі: головуючий суддя - Ткаченко Б.О., судді: Сулім В.В., Гаврилюк О.М.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 21.01.2026 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю “ДБК-Партнер” на рішення Господарського суду міста Києва від 18.12.2025 у справі №910/8621/25. Розгляд апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю “ДБК-Партнер” на рішення Господарського суду міста Києва від 18.12.2025 у справі №910/8621/25 призначено на 26.02.2026.
Згідно з витягом з протоколу передачі апеляційної скарги раніше визначеному складу суду від 19.01.2026 сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя - Ткаченко Б.О., судді: Сулім В.В., Гаврилюк О.М.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 21.01.2026 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Департаменту забезпечення Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України на рішення Господарського суду міста Києва від 18.12.2025 у справі №910/8621/25. Розгляд апеляційної скарги Департаменту забезпечення Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України призначено на 26.02.2026.

Позиції учасників справи, явка представників сторін у судове засідання 
Представники позивача та відповідача з`явилися у судове засідання 26.02.2026 та надали свої пояснення по суті апеляційних скарг.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції
Як вірно встановлено судом першої інстанції та перевірено колегією суддів, 05.05.2023 між ДЗ Держспецзв`язку (пайовик) та ТОВ “ДБК-Партнер” (забудовник) був укладений договір на придбання житла на умовах пайової участі за адресою: житловий будинок № 1 (І пусковий комплекс, І черга будівництва) у об`єкті “Будівництво житла для військовослужбовців та членів їх сімей в комплексі багатоповерхових житлових будинків з вбудовано-прибудованими нежитловими приміщеннями в м. Києві, вул. Коноплянська, буд. 22” (далі – договір).
Предметом договору є придбання пайовиком у забудовника житла на умовах пайової участі, а саме – квартир кількістю 18 шт., загальною площею 1284,69 кв.м, у житловому (их) будинку (ах), розташованого (их) за вищевказаною адресою, відповідно до адресного переліку квартир (додаток № 2), які забудовник зобов`язується передати, а пайовик оплатити у порядку і строки, визначені договором (п. 1.1 договору).
Згідно з п. 1.3 договору пайовик здійснює оплату відповідно до умов, визначених цим договором, за рахунок коштів загального фонду Державного бюджету бюджетної програми КПКВК 6641060 “Будівництво (придбання) житла для військовослужбовців Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України”, КЕКВ 3121 “Капітальне будівництво (придбання) житла”, відповідно до Національного класифікатора України “Єдиний закупівельний словник” ДК 021:2015 код CPV 70120000-8 (Купівля і продаж нерухомості).
Відповідно до п. 3.1 договору ціна договору, тобто ціна квартир, які забудовник за договором зобов`язується передати пайовику, становить 50 989 346,10 грн та складається із розрахунку загальної площі квартир 1284,69 кв. м., що передаються, і ціни 39 690 грн за 1 квадратний метр площі. Вказана ціна за 1 кв. м. є твердою, за винятком зменшення ціни, в тому числі у випадку, визначеному у п. 3.3. договору.
За змістом п. 4.2 договору фінансування придбання житла на умовах пайової участі здійснюється за рахунок коштів загального фонду Державного бюджету України, що відповідає бюджетним призначенням на 2023 рік, і лише в межах цих бюджетних призначень та при наявності на казначейському рахунку пайовика відповідних коштів, а саме – у сумі 50 989 346,10 грн. 
Пунктом 5.1 договору визначено, що забудовник зобов`язується ввести житловий будинок, розташований за адресою: житловий будинок № 1 (І пусковий комплекс, І черга будівництва) у об`єкті “Будівництво житла для військовослужбовців та членів їх сімей в комплексі багатоповерхових житлових будинків з вбудовано-прибудованими нежитловими приміщеннями в м. Києві, вул. Коноплянська, буд. 22”, в експлуатацію та передати пайовику квартири у стані, визначеному вимогами розділу 2 договору, до 15.12.2023 року.
Відповідно до п. 5.2 договору передача пайовику квартир за вказаною адресою здійснюється з оформленням акта приймання-передачі квартир за наявності документів, що підтверджують введення об`єкта в експлуатацію (нотаріально засвідченої копії сертифіката відповідності або декларації про готовність об`єкта до експлуатації).
Згідно з п. 5.3 договору оформлення права власності на квартири за ДЗ Держспецзв`язку здійснюється забудовником за власний рахунок до 15.12.2023. Продовження терміну виконання зобов`язань щодо передачі квартир можливе шляхом укладення відповідної додаткової угоди у разі виникнення документально підтверджених об`єктивних обставин, що спричинили таке продовження, за умови, що такі зміни не призведуть до збільшення суми, визначеної у договорі (п. 5.6 договору).
Пунктом 6.4 договору передбачено, що забудовник зобов`язаний збудувати та передати пайовику квартири, визначені в п. 1.1 договору, у визначеному розділом 2 договору стані в строки, визначені у розділі 5 договору.
Згідно з п. 12.3 договору після перерахування пайовиком попередньої оплати забудовнику, відповідно до абз. 2 пункту 4.2 договору, забудовник в термін до 7 днів забезпечує виконання своїх зобов`язань за договором у розмірі 2 відсотки від ціни договору у сумі 1 019 786,92 грн у формі перерахування коштів на розрахунковий рахунок пайовика, а саме: UA 198201720355149003000054607 Банк: Державна казначейська служба України.
Відповідно до п. 12.5, 12.6 договору забезпечення виконання договору повертається після виконання забудовником договору стосовно якості робіт і строків згідно положень договору, у разі визнання судом результатів процедури закупівлі або договору недійсними, а також згідно з умовами, зазначеними в договорі, але не пізніше, ніж протягом 5 банківських днів з дня настання зазначених обставин. Забезпечення виконання договору не повертається у разі, якщо забудовник не виконав хоча б одну з умов договору стосовно якості опоряджувальних робіт у квартирах, строків їх передачі пайовику, оформлення права власності на квартири.
Договір набирає чинності з дати його підписання сторонами та діє до 30.12.2023, а в частині виконання зобов`язань та розрахунків – до повного виконання (п. 10.1 договору).
Позов обґрунтований неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за вказаним договором у частині своєчасного введення в експлуатацію будинку, передачі квартир позивачу та оформлення права власності, у зв`язку з чим позивач нарахував штрафні санкції. У позові Департамент просить стягнути з відповідача пеню в сумі 968 797,39 грн.

Межі, мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови 
Судом встановлено, що укладений сторонами правочин є договором змішаної форми, оскільки він містить в собі елементи договору підряду (будівництво квартир та введення їх в експлуатацію) та договору купівлі-продажу (придбання квартир).
Частиною 1 ст. 837 Цивільного кодексу України (далі – ЦК України) передбачено, що за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. 
Згідно з ч. 1 ст. 854 ЦК України якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов`язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково.
Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
Згідно зі ст. 663 ЦК України продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.
Обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: 1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; 2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару. Договором купівлі-продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов`язку передати товар (ч. 1 ст. 664 ЦК України).
Згідно зі ст. 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. 
Із матеріалів справи вбачається, що позивач, на виконання умов договору та графіку фінансування (додаток № 3 до договору), перерахував відповідачу попередню оплату в сумі 15 296 803,82 грн.
Відповідач, зі свого боку, відповідно до п. 12.3 договору сплатив забезпечувальний платіж на користь ДЗ Держспецзв`язок в сумі 1 019 786,92 грн, що підтверджується платіжною інструкцією № 2 від 30.05.2023.
Також із умов договору вбачається, що відповідач повинен був ввести в експлуатацію будинок, передати квартири та оформити право власності на ці квартири за позивачем у строк не пізніше 15.12.2025.
Водночас матеріали справи свідчать та не спростовано відповідаччем у своїй апеляційній скарзі, що відповідач умови договору виконав неналежним чином, а саме:
- 26.12.2023 здійснив введення будинку в експлуатацію, що підтверджується сертифікатом № ІУ 123231221695 про введення в експлуатацію житлового будинку № 1, будівлі для зберігання велосипедів з прибудованою ТП-10/0,4 кВ, згідно з проектом “Будівництво житла для військовослужбовців та членів їх сімей в комплексі багатоповерхових житлових будинків з вбудовано-прибудованими нежитловими приміщеннями в м. Києві, вулиця Коноплянська, б. 22 – 1 черга 1-й пусковий комплекс”. 
- 27.12.2023 відповідач передав позивачу згідно з актами приймання-передачі квартири № 90, 141, 157, 163, 165, 183, 191, 203, 215, 221, 233, 239, 252, 287, 329, 333, 336, 385, які розташовані за адресою: м. Київ, вул. Коноплянська, буд. 22-А;
- 04.01.2024 за позивачем зареєстровано право власності на квартири № 90, 141, 157, 163, 165, 183, 191, 203, 215, 221, 233, 239, 252, 287, 329, 333, 336, 385, які розташовані за адресою: м. Київ, вул. Коноплянська, буд. 22-А, що підтверджується наявними у матеріалах справи витягами з Державного реєстру речових прав.
Отже матеріалами справи підтверджено, що 26.12.2023 забудовник здійснив введення будинку в експлуатацію, 27.12.2023 – передав пайовику за актами приймання-передачі квартири, що є предметом договору, а 04.01.2024 – за пайовиком зареєстровано право власності на зазначені квартири.
Таким чином судом першої інстанції вірно встановлено порушення ТОВ “ДБК-Партнер” своїх договірних зобов`язань щодо своєчасного введення в експлуатацію будинку, передачі квартир позивачу та оформлення права власності на квартири за позивачем, у зв`язку з чим позивач нарахував відповідачу пеню за прострочення зобов`язання.
Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. 
Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
За приписами ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Зважаючи на наведені норми чинного законодавства та встановлені у справі фактичні обставини, колегія суддів цілком погоджується як із позивачем, так і з судом першої інстанції, що відповідач є таким, що прострочив виконання свого господарського зобов`язання.
Матеріали справи свідчать, що у зв`язку з простроченням виконання ТОВ “ДБК-Партнер” своїх зобов`язань позивач звернувся до відповідача із претензією № 6 від 11.01.2024 щодо сплати пені в сумі 968 797,39 грн.
Листом № 32 від 14.02.2024 відповідач надав відповідь на вказану претензію, в якій обставини порушення строків договору визнав, проте, у задоволенні пред`явлених вимог – відмовив з причин наявності обставин непереборної сили, які тривали з 15.12.2023 по 04.01.2024, на підтвердження чого надав сертифікат Київської торгово-промислової палати № 3000-24-0300 від 13.02.2024.
Заперечуючи проти позову, як у відзиві на апеляційну скаргу, так і в своїй апеляційній скарзі відповідач/скаржник також вказував на наявність правових підстав для звільнення його від відповідальності через настання форс-мажорних обставини, з приводу чого колегія суддів зазначає наступне.
Підстави звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання визначені ст. 617 ЦК України, згідно з якою особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили; не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов`язання, відсутність у боржника необхідних коштів.
Також згідно з п. 8.1 договору сторони звільняються від відповідальності за невиконання або неналежне виконання умов цього договору у разі виникнення обставин непереборної сили (форс-мажорних обставин). На час дії таких обставин жодна зі сторін не буде нести відповідальність за повне або часткове невиконання взятих на себе за договором обов`язків, якщо невиконання їх стало наслідком дії обставин непереборної сили. Обставинами непереборної сили визначаються техногенні аварії, стихійні лиха і природні явища, загальні страйки, війни і військові дії, повінь, терористичні акти тощо, які визнані компетентними органами офіційно; а також – обмеженість та неналежне бюджетне фінансування, рішення Уряду, введення законодавчих обмежень або прийняття законодавчих актів, що безпосередньо вплинули на належне виконання цього договору, якщо їх неможливо було усунути діями сторін.
Відповідно до п. 8.2 договору сторона, виконанню обов`язків якої перешкоджають форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), зобов`язана: не пізніше 5 робочих днів з моменту їх настання письмово повідомити про це іншу сторону; протягом 14 календарних днів з моменту їх настання надати іншій стороні належні підтвердні документи, видані компетентними (уповноваженими) органами. Повідомлення про настання форс-мажорних обставин має містити дані про час настання і характер обставин непереборної сили. Підтвердження обставин непереборної сили (форс-мажорних обставин) засвідчується відповідним документом компетентного (уповноваженого) органу згідно з чинним законодавством України із зазначенням у ньому строку дії цих обставин та обґрунтованого строку усунення їх наслідків.
Згідно з п. 8.3 договору сторона, яка посилається на обставини непереборної сили (форс-мажорні обставини), як на причину неналежного виконання своїх зобов`язань за цим договором, звільняється від відповідальності за таке невиконання або неналежне виконання зобов`язань тільки у разі, якщо ті обставини, на які посилається сторона, виникли після укладення цього договору, їх виникнення викликано подіями, що не залежать від волі цієї сторони, цією стороною було вжито усіх необхідних заходів для того, щоб уникнути або усунути негативні наслідки таких обставин для належного виконання своїх обов`язків.
Пунктом 8.5 договору визначено, що неповідомлення або несвоєчасне повідомлення другої сторони стороною, для якої стало неможливим виконання зобов`язань за договором через настання обставин непереборної сили (форс-мажорних обставин), які звільняють її від відповідальності, позбавляє її права посилатися на ці обставини та вимагати зміни (перенесення) строку виконання своїх зобов`язань.
Як вбачається із наданого відповідачем сертифіката ТПП, невиконання ТОВ “ДБК-Партнер” зобов`язань за договором було спричинене обставинами непереборної сили, що виникли у його контрагента — ТОВ “ДБК-4”.
Разом з тим колегією суддів встановлено, що у строк та в порядку, визначені договором, відповідач не повідомив позивача про настання обставин непереборної сили та їх характер.
Так, ТОВ “ДБК-Партнер”, не вбачаючи порушення своїх договірних зобов`язань, направив ДЗ Держспецзв`язку лист-претензію № 57 від 11.03.2024, в якому просив повернути сплачений ним забезпечувальний платіж у сумі 1 019 786,92 грн.
Листом від 25.03.2024 № 13/15-102/СЕД позивач вказав на порушення відповідачем строків інформування про настання обставин непереборної сил та просив надати Департаменту сертифікати ТПП, що засвідчують виникнення обставин непереборної сили у відповідача та його контрагента (ТОВ “ДБК-4”), а також обґрунтування причинно-наслідкового зв`язку між форс-мажорними обставинами та неможливістю виконання договірних зобов`язань. 
На виконання вимог, викладених у зазначеному листі, відповідач листом № 91 від 04.04.2024 надав копії сертифікатів ТПП та відповідні обґрунтування.
За результатами аналізу наданих сертифікатів та викладених відповідачем обставин позивач прийшов до висновку про відсутність правових підстав для повернення забезпечувального платежу відповідачу, про що повідомив останнього листом №13/15-416/СЕД від 25.04.2024.
При цьому обставини щодо порушення ТОВ “ДБК-Партнер” строків виконання зобов`язань за договором, факту настання форс-мажорних обставин та порядку повідомлення позивача про настання таких у спірних правовідносинах були досліджені Господарським судом міста Києва у рішенні від 20.01.2025 у справі № 910/9393/24 за позовом ТОВ “ДБК-Партнер” до ДЗ Держспецзв`язку про стягнення забезпечувального платежу в сумі 1 019 786,92 грн (у якому позивачу було відмовлено), залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 19.03.2025.
Зокрема постановою Північного апеляційного господарського суду від 20.01.2025 у справі № 910/9393/24, було встановлено, що ТОВ “ДБК-Партнер” прострочило виконання зобов`язань за договором щодо введення будинку в експлуатацію, передачі квартир пайовику та оформлення права власності на них. Окрім цього судом був встановлений факт неналежного повідомлення Департаменту відповідачем про настання форс-мажорних обставин, зокрема, порушення визначеного договором відповідного строку. Суд також звернув увагу на те, що обставини непереборної сили, на які посилається відповідач, уже існували або могли бути передбачені на дату укладення договору, а отже, ТОВ “ДБК-Партнер” мало змогу оцінити потенційні ризики, пов`язані із затримкою виконання зобов`язань. 
З огляду на вказане, згідно з п. 8.5 договору, ТОВ “ДБК-Партнер” позбавляється права посилатися на обставини непереборної сили як на причину невиконання своїх зобов`язань.
Таким чином у справі № 910/9393/24 апеляційний суд зробив висновок про недоведеність відповідачем факту настання обставин непереборної сили (форс-мажорних обставин у його контрагента), які є надзвичайними і невідворотними та могли спричинити об`єктивну неможливість виконання ним свого зобов`язання. 
Згідно ч. 4 ст. 75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, яке набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Отже, виходячи з вищевикладеного, судове рішення у справі № 910/9394/24, яке набрало законної сили, має преюдиціальне значення, а встановлені у ньому обставини щодо відсутності форс-мажорних обставин у відповідача за договором № 156 від 05.05.2023 – повторного доведення не потребують.
З огляду на викладене, оскільки порушення відповідачем зобов`язань за договором є доведеним, колегія суддів, відхиляючи доводи апеляційної скарги відповідача, вважає, що у спірних відносинах для ТОВ “ДБК-Партнер” настають правові наслідки, встановлені законом та цим договором, зокрема, сплата неустойки (ст. 611 ЦК України).
Згідно зі ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Згідно з ч. 2 статті 231 ГК України (тут і далі – чинного на момент спірних правовідносин) у разі, якщо порушено господарське зобов`язання, в якому хоча б одна сторона є суб`єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення пов`язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов`язання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту, за порушення строків виконання зобов`язання, якщо інше не передбачено законом чи договором, стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості.
У п. 7.2 договору сторони також погодили, що забудовник за невиконання або несвоєчасне виконання взятих на себе хоча б одного із зобов`язань за договором, у тому числі щодо строків отримання декларації про готовність об`єкта до експлуатації (сертифікату), передачі квартир за актом приймання-передачі, реєстрації права власності за Департаментом забезпечення Держспецзв`язку, сплачує пеню в розмірі 0,1 відсотка вартості квартир, з яких допущено прострочення виконання зобов`язань за кожний день прострочення, а за прострочення понад 30 днів додатково стягується штраф відповідно до статті 231 Господарського кодексу України у розмірі 7 відсотків від суми невиконаних зобов`язань.
За таких обставин, враховуючи підтверджений факт прострочення зобов`язання (своєчасного введення в експлуатацію будинку, передачі квартир позивачу та оформлення права власності) з боку відповідача, суд вважає, що вимоги про нарахування штрафної санкції заявлені позивачем правомірно.
У даному випадку за порушення умов договору позивач нарахував відповідачу пеню в розмірі 0,1% від вартості квартир, щодо яких допущено прострочення виконання зобов`язання (50 989 346,10 грн), за період з 16.12.2023 по 03.01.2024, що становить 968 797,39 грн.
Перевіривши розрахунок зазначених штрафних санкцій, колегія суддів цілком погоджується із висновком суду першої інстанції, що нарахування пені в сумі 968 797,39 грн позивачем здійснено арифметично правильно, а отже, позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.
Щодо тверджень відповідача, викладених у апеляційній скарзі, про наявність подвійного стягнення у вигляді одночасного нарахування пені та утримання (зарахування) забезпечувального платежу, колегія суддів зазначає наступне.
Згідно ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне те саме правопорушення. 
Відповідно до статті 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, заставою, притриманням, завдатком, гарантією або іншими способами, встановленими договором або законом.
Колегією суддів вище зазначалося, що згідно з п. 12.6 договору забезпечення виконання договору не повертається у разі, якщо забудовник не виконав хоча б одну з умов договору стосовно якості опоряджувальних робіт у квартирах, строків їх передачі пайовику, оформлення права власності на квартири. А пунктом 12.4 договору визначено, що внесення забезпечення виконання договору не припиняє виконання зобов`язань забудовника за договором.
Тобто зазначений вид забезпечення є додатковим/окремим зобов`язанням до основного зобов`язання.
Разом з цим статтею 549 ЦК України передбачений такий вид неустойки, як пеня, що застосовується не як похідне зобов`язання до основного зобов`язання, а як вид відповідальності за порушення зобов`язання, що має іншу правову природу.
Враховуючи викладене, колегія суддів зазначає, що одночасне стягнення пені та утримання забезпечувального платежу за договором не суперечить ст. 61 Конституції України, оскільки пеня за своєю правовою природою є видом неустойки (мірою відповідальності), тоді як забезпечувальний платіж є окремим способом забезпечення виконання зобов`язання (ст. 546 ЦК України), при цьому умови пунктів 12.4 – 12.6 договору прямо передбачають правомірність утримання такого забезпечення у разі порушення строків виконання договору, що узгоджується з принципом свободи договору, встановленим ст. 627 ЦК України, та з чим погодився відповідач, підписуючи вказаний договір.
Щодо клопотання ТОВ “ДБК-Партнер” про застосування строку спеціальної позовної давності до вимог про стягнення пені, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.
Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (статті 257 ЦК України). Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік.
Водночас, у зв`язку з військовою агресією Російської федерації проти України, указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 “Про введення воєнного стану в Україні”, затвердженого Законом України від 24.02.2022 “Про затвердження Указу Президента України “Про введення воєнного стану в Україні” на всій території України запроваджено воєнний стан з 5:30 24 лютого 2022 року. В подальшому до указу Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 вносились зміни та доповнення, якими строк дії воєнного стану продовжувався та станом на момент ухвалення даного рішення не є скасованим.
Відповідно до п. 19 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" ЦК України (в редакції Закону № 3450-IX від 08.11.2023) у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24.02.2022 № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні", перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану.
З огляду на викладене та враховуючи, що прострочення відповідачем виконання зобов`язання, а також нарахування штрафних санкцій відбулося в період дії воєнного стану, колегія суддів вважає, що позивач не пропустив строку звернення до суду з вимогою про стягнення пені, у звязку із чим дані втердження скаржника визнаються колегією суддів безпідставними.
Щодо клопотання відповідача про зменшення розміру штрафних санкцій, у контексті доводів апеляційних скарг, колегія суддів зазначає таке. 
Частиною 3 статті 551 ЦК України передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. При цьому право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання за положенням частини першої статті 550 ЦК України.
Вирішення питання про зменшення неустойки та розмір, до якого вона підлягає зменшенню, закон відносить на розсуд суду. Господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення пені. При застосуванні правил про зменшення неустойки суди не мають якогось усталеного механізму зменшення її розміру, тому кожного разу потрібно оцінювати обставини та наслідки порушення зобов`язання на предмет наявності виняткових обставин на стороні боржника. Зі змісту наведених норм вбачається, що при вирішенні питання про можливість зменшення неустойки, суд має дати належну оцінку правовідносинам сторін з точки зору винятковості випадку. Крім цього зменшення розміру штрафних санкцій не є обов`язком суду, а його правом і виключно у виняткових випадках.
Верховний Суд неодноразово наголошував у своїх постановах, що визначення конкретного розміру, на який зменшуються належні до сплати штрафні санкції, належить до дискреційних повноважень суду. При цьому, реалізуючи свої дискреційні повноваження, які передбачені статтею 551 ЦК України щодо права зменшення розміру належних до сплати штрафних санкцій, суд, враховуючи загальні засади цивільного законодавства, передбачені статтею 3 ЦК України (справедливість, добросовісність, розумність) має забезпечити баланс інтересів сторін, та з дотриманням правил статті 86 ГПК України визначати конкретні обставини справи (як-то: ступінь вини боржника, його дії щодо намагання належним чином виконати зобов`язання, ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, дії/бездіяльність кредитора тощо), які мають юридичне значення, і з огляду на мотиви про компенсаційний, а не каральний характер заходів відповідальності з урахуванням встановлених обстави справи не допускати фактичного звільнення від їх сплати без належних правових підстав (постанови Верховного Суду від 12.03.2019 у справі № 916/3211/16, від 26.01.2021 у справі № 922/4294/19, від 24.02.2021 у справі № 924/633/20, від 16.03.2021 у справі № 922/266/20).
Утім закон не містить вичерпного переліку обставин, які можуть бути враховані судом при зменшенні розміру неустойки, тому боржник і кредитор мають право посилатися й на інші обставини, які мають довести, а суд оцінити при ухваленні рішення.
Суд не зобов`язаний встановлювати всі можливі обставини, які можуть вплинути на зменшення неустойки; це не входить в предмет доказування у справах про стягнення неустойки. Відповідно до принципу змагальності суд оцінює лише надані сторонами докази і наведені ними аргументи. Суд повинен належним чином мотивувати своє рішення про зменшення неустойки, із зазначенням того, які обставини ним враховані, якими доказами вони підтверджені, які аргументи сторін враховано, а які відхилено (статті 86, 236-238 Господарського процесуального кодексу України).
У даному випадку, відхиляючи доводи апеляційної скарги позивача, колегія суддів звертає увагу на відсутність факту завдання збитків позивачу через несвоєчасне оформлення ТОВ “ДБК-Партнер” права власності на квартири; виконання відповідачем зобов`язань у повному обсязі; отримання позивачем результату, на який він розраховував при укладенні договору (придбання у власність квартир для військовослужбовців після введення будинку в експлуатацію); прострочення відповідачем виконання зобов`язань за договором становить незначний період, відповідач не ухилявся від виконання своїх зобов`язань за договором та недобросовісної поведінки при виконанні своїх договірних зобов`язань не допускав.
Таким чином суд першої інстанції, з урахуванням інтересів обох сторін; причин невиконання відповідачем своїх зобов`язань; незначного прострочення; вжиття відповідачем всіх залежних від нього заходів для виконання зобов`язання; відсутність понесених позивачем збитків прийшов до вірного висновку про наявність виняткових обставин для можливості застування частини 3 статті 551 Цивільного кодексу України у спірних відносинах.
Разом з цим суд приймає до уваги, що неустойка не може становити для боржника непомірний тягар і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора. Зменшення неустойки (штрафу, пені) є протидією необґрунтованого збагачення однією з сторін за рахунок іншої; відповідає цивільно-правовим принципам рівності і балансу інтересів сторін; право на зменшення штрафу направлене на захист слабшої сторони договору, яка в силу зацікавленості в укладенні договору, монополістичного положення контракту на ринку, відсутності часу чи інших причин не має можливості оскаржити включення в договір завищених санкцій. Ці висновки узгоджуються з висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 13.07.2022 у справі № 925/577/21.
Чинним законодавством не врегульований розмір (відсоткове співвідношення) можливого зменшення розміру штрафних санкцій. Відповідно, таке питання вирішується господарським судом згідно із статтею 86 ГПК України, тобто за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (правові висновки Верховного Суду у постановах від 05.03.2019 у справі № 923/536/18, від 10.04.2019 у справі № 905/1005/18, від 06.09.2019 у справі № 914/2252/18, від 14.07.2021 у справі № 916/878/20).
Саме суди першої та апеляційної інстанцій користуються певною можливістю розсуду щодо зменшення розміру штрафних санкцій (неустойки), оцінюючи наявність та розмір збитків та інші обставини, які мають істотне значення (правові висновки Верховного Суду у постановах від 03.03.2021 у справі № 925/74/19, від 02.06.2021 у справі № 922/2455/20.
Цієї позиції притримується і Верховний Суд у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 19.01.2024 у справі № 911/2269/22, в якій він зазначив, що в питаннях підстав для зменшення розміру неустойки правовідносини у кожному спорі про її стягнення є відмінними, оскільки кожного разу суд, застосовуючи дискрецію для вирішення цього питання, виходить з конкретних обставин, якими обумовлене зменшення штрафних санкцій, які водночас мають узгоджуватися з положеннями частини третьої статті 551 Цивільного кодексу України, а також досліджуватися та оцінюватися судом в порядку статей 86, 210, 237 ГПК України.
Такий підхід є усталеним в судовій практиці. Індивідуальний характер підстав, якими у конкретних правовідносинах обумовлюється зменшення судом розміру неустойки, а також дискреційний характер визначення судом розміру, до якого суд її зменшує, зумовлюють висновок про відсутність універсального максимального і мінімального розміру неустойки, на який її може бути зменшено, що водночас вимагає, щоб цей розмір відповідав принципам верховенства права.
На підставі наведеного колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що обґрунтованим є зменшення розміру заявлених позивачем штрафних санкцій на 50%.
Зважаючи на вищевикладене в сукупності, колегія суддів цілком погоджується із висновками суду першої інстанції про часткове задоволення позовних вимог, у звязку із чим із відповідача на користь позивача підлягає до стягненню пеня у сумі 484 398,70 грн (968 797,39 грн/50%). 
Інші доводи, наведені скаржниками в апеляційних скаргах, колегією суддів до уваги не приймаються з огляду на те, що вони є необґрунтованими та такими, що спростовуються вищевикладеним та матеріалами справи, а також не впливають на вірне вирішення судом першої інстанції даного спору. Також, відсутні підстави для скасування чи зміни оскаржуваного рішення в розумінні ст. 277 ГПК України з викладених у апеляційних скаргах обставин.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційних скарг
У відповідності до вимог ч. ч. 1, 2, 5 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Згідно частини 1 статті 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. 
Згідно статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. (ст. 76 Господарського процесуального кодексу України).
Статтею 79 Господарського процесуального кодексу України визначено, що наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Ч. 1 статті 276 Господарського процесуального кодексу України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на викладене, Північний апеляційний господарський суд визнає, що доводи скаржників викладені в апеляційних скаргах, не спростовують висновків господарського суду першої інстанції, викладених в оскаржуваному рішенні, оскаржуване рішення ухвалено з повним і достовірним встановленням всіх фактичних обставин, а також з дотриманням норм процесуального та матеріального права, у зв`язку з чим, суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для зміни або скасування оскаржуваного рішення Господарського суду міста Києва від 18.12.2025 у справі №910/8621/25, за наведених скаржниками доводів та в межах апеляційних скарг. 

Розподіл судових витрат
Судовий збір розподіляється відповідно до вимог статті 129 Господарського процесуального кодексу України.
Керуючись ст.ст. 129, 240, 269, 270, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

УХВАЛИВ:

1. Апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю “ДБК-Партнер” та Департаменту забезпечення Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України на рішення Господарського суду міста Києва від 18.12.2025 у справі №910/8621/25 – залишити без задоволення.
2. Рішення Господарського суду міста Києва від 18.12.2025 у справі №910/8621/25 – залишити без змін.
3. Судовий збір за подачу апеляційних скарг залишити за Товариством з обмеженою відповідальністю “ДБК-Партнер” та Департаментом забезпечення Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України.
4. Матеріали справи №910/8621/25 повернути до Господарського суду міста Києва.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в порядку та строки, визначені статтями 287 та 288 Господарського процесуального кодексу України.
Повний текст складено та підписано 13.03.2026.

Головуючий суддя Б.О. Ткаченко 

Судді В.В. Сулім

О.М. Гаврилюк